En un riu de la conca de la Cascàdia,
la migració anual del salmó ha topat amb el món modern.
Aquest terreny inundable proporcionava un pas als peixos.
Però la carretera l'ha convertit en una trampa mortal.
Els salmons s'han d'arriscar
per arribar a la zona de fresa.
Els domina un instint aclaparador
de nadar contracorrent.
No ho poden evitar.
I, si un ho aconsegueix,
els altres també poden.
Avui dia milions de salmons han de recórrer un camí ple de perills.
Des de mar obert...
cap a l'interior, passant per asfalt, formigó i acer,
aquests aventurers no s'aturaran fins a arribar al seu destí.
Si ho aconsegueixen,
la migració els aportarà una dosi dels nutrients vitals
que nodreixen la vasta xarxa forestal de la conca de la Cascàdia.
Per estar sa,
aquest bosc i tot el que en depèn...
necessita peixos.
I aquests salmons heroics
són només un dels molts animals increïbles
de tot el món...
que lluiten per sobreviure...
adaptar-se i reproduir-se
i així ajuden a tornar la salut al planeta, que està malalt.
Són els aliats més poderosos per a la recuperació del planeta.
En lluitar pel seu futur,
també estan lluitant per al nostre.
NARRACIÓ DE CATE BLANCHETT
Humans.
Hem fet coses estranyes al planeta.
En intentar construir les nostres cases ideals,
hem creat un món confús per als veïns.
A tot arreu on hem arribat,
els perills que hem creat estan provocant el caos.
Però hi ha un animal que fa tota la vida que es prepara per al pitjor.
En un búnquer de Florida,
hi ha la survivalista definitiva.
Dins un closca dura com un roca, dos metres sota terra.
Ella sí que se sap protegir.
Però també ha de menjar.
Per a una tortuga gòfer, sortir del cau pot ser aterridor.
Però, per trobar brots verds, ha de sortir de la cova
i de la seva zona de confort.
Vinga, que no fa tanta por.
Vinga, som-hi.
Els veïns semblen inofensius.
Estan ocupats cuidant la pineda de fulla llarga de Florida.
Pol·linitzar.
Plantar arbres.
I controlar plagues.
Amb alguns, millor mantenir les distàncies.
Per a la nostra tortuga,
ha valgut la pena sortir de la cova...
per les delícies de l'estiu.
Però no pot baixar la guàrdia.
Perquè l'estiu també és època d'incendis forestals.
Així la natura fa lloc perquè creixi vida nova.
Si no torna al seu cau, es courà dins la seva closca.
Hora de prémer l'accelerador.
Cremant a més de 600 graus,
el foc arrasa 4.000 metres quadrats cada deu segons.
Sorprenentment,
la tortuga ha sobreviscut.
Però com?
No era a casa.
Però ha excavat búnquers per tot el bosc.
I el survivalisme no només li ha salvat la vida a ella.
Més de 300 espècies diferents es refugien dels incendis
als caus de les tortugues gòfer.
Ha salvat els seus veïns.
I, mentre cada animal interpreti el seu paper,
junts ajudaran casa seva a recuperar-se.
Cada vegada dependrem més d'herois com ella
perquè el teixit de la vida, de què tots depenem,
està amenaçat per tots costats.
El 2020,
Austràlia va patir la pitjor temporada d'incendis.
Una cinquena part de tots els seus boscos, calcinats.
Tres mil milions d'animals, morts o ferits.
Però potser aquesta terra encara es pot salvar.
Una guineu voladora al centre de Sydney...
amb milers d'altres ratpenats.
Amb els boscos perduts, aquests refugiats intenten sobreviure en una nova llar.
Aquest món no s'assembla a cap bosc que hagi vist.
Capçades de formigó.
Branques elèctriques.
Sotaboscos de navalles.
Res en 50 milions d'anys d'evolució l'ha preparat per a això.
Però aprèn de pressa.
Troba menjar gràcies a la visió nocturna,
fins i tot en ple centre.
Té fins a l'alba per menjar.
Després del torn nocturn, té feina fixa de dia.
En un parc pròxim,
el que abans era una parada migratòria
s'ha convertit en un niu permanent.
Que amaga un tresor,
la seva cria afamada, que espera l'esmorzar.
Però el torn de dia també té reptes.
La calor.
Els estius a Sydney arriben a 43 graus.
Fa molta més calor que al bosc.
És mortal per a les cries.
Però la mare té trucs amagats.
La sang li corre per la pell fina de les ales.
Pot intentar refredar-se...
i ventar la seva cria.
Però la temperatura segueix pujant.
No està bé.
Li ha de fer baixar la temperatura.
Només li queda un recurs.
L'aigua.
És un descens arriscat.
L'espai aeri està ple.
Hi ha competència.
Però ella se sap espavilar.
Un cabussó i li queda el pèl xop.
Prou per salvar la seva cria
amb una abraçada humida.
S'enfrontarà a aquest ambient hostil per trobar la manera de sobreviure.
No només hi ha la vida de la seva cria en joc.
Perquè els ratpenats frugívors modelen el món que els envolta.
Sorprenentment, una guineu voladora pot pol·linitzar 50 espècies d'arbre...
i escampar milers de llavors en una sola nit.
Fins i tot als parcs de Sydney,
hi ha senyals que estan curant la natura.
Amb el temps, si poden tornar al seu hàbitat natural,
aquests plantadors d'arbres alats
podrien ajudar a reconstruir el bosc.
Com més sanes estan les terres verges,
més treballen per beneficiar-nos a tots,
protegint l'aire que respirem i l'aigua que bevem.
La futura salut de tot el planeta
podria dependre dels últims grans bastions de la natura
i dels seus habitants més importants.
Aquesta àvia ha de mantenir la família.
Cada cria és una benedicció.
Però també és una altra boca per alimentar.
Els elefants de bosc necessiten molts nutrients.
I no tot pot ser herba.
Encara sort que té la drogueria més gran d'Àfrica
al costat de casa.
La selva del Congo.
Obrir-se pas a través del sotabosc és feixuc.
Però hi ha una drecera.
Un camí.
Generacions d'ancestres han fet la mateixa ruta...
i han creat milers de quilòmetres de passadissos
que els faciliten molt el recorregut.
I aquest camí condueix
a una farmàcia al bosc.
L'argila és rica en sals i minerals...
que els ajuden a sobreviure a la calor.
Com una beguda isotònica de fang.
Però, per fer-se grans i forts, necessiten vitamines.
I l'àvia se sap tots els trucs per trobar-ne.
Els elefants senten algunes de les freqüències més baixes
de tots els animals.
I capten els tremolors més lleus amb els coixinets que tenen a les potes.
I aquest és el soroll de la fuita fresca caient a terra.
Té sentit de l'orientació...
i coneix la ruta més ràpida.
Mentre busquen una dieta sana,
allà on van
milloren la salut del bosc.
Cada elefant escampa més de 90 quilos de compost ric en minerals...
i neteja diversos quilòmetres de sotabosc cada dia.
Cosa que dona als plançons que creixen
l'oportunitat que necessiten per convertir-se en gegants.
Gegants amb el poder de salvar-nos a tots.
Mentre els humans fem pujar els nivells de diòxid de carboni,
aquest gran arbre fet créixer pels elefants els fa baixar.
I fa un dels millors trucs de màgia de la natura.
Transforma el diòxid de carboni en sucres
amb l'energia de la llum del sol.
Guarda el carboni que escalfa el planeta
a les branques, el tronc i les arrels.
La feina dels elefants fa que els arbres tropicals de l'Àfrica
retirin 1.000 milions de carboni més cada any.
Ens podrien ajudar a revertir els nivells de diòxid de carboni...
i combatre el canvi climàtic,
mentre l'àvia es dedica a buscar el que li cal
per cuidar la família.
Però, en els últims 30 anys,
la caça furtiva ha matat tres quartes parts dels elefants de bosc.
Amb tan poca natura intacta,
necessitem els seus habitants més que mai.
Els grans guaridors de la natura desapareixen davant nostre.
Les espècies que fan més per la salut del planeta
són les que més estan en perill d'extinció.
I, com que tot està connectat al gran teixit de la vida,
aviat podríem córrer la mateixa sort.
¿I si poguéssim ajudar alguns d'aquests animals vitals
a ressorgir de nou?
La saiga.
En vagaven milions a l'estepa entre Europa i la Xina.
Pasturant i escampant llavors,
aquests nòmades van mantenir el prat més gran del món durant mil·lennis.
Fins als anys 90,
quan la caça furtiva en va assolar les bandades.
Són els mamífers que es van reduir més de pressa.
I, en desaparèixer la saiga,
també van desaparèixer els seus prats.
Però, una dècada després, la caça de saigues es va prohibir.
El futur de l'estepa depenia de si uns quants supervivents
aconseguien alçar el cap.
Nova esperança.
Passem d'una a tres.
Els herbívors del demà llestos per pasturar.
Per sort, no estan sols.
Hi ha altres mares a les mateixes terres.
Amb un any, donen a llum bessons,
fins i tot trigèmins.
Amb aquests naixements, la bandada s'ha doblat.
En només vint anys,
uns quants milers de supervivents s'han multiplicat en milions.
Aquesta nova generació recuperarà la seva llar ancestral.
Recorrent milers de quilòmetres l'any...
insuflant vida als prats pels que fan camí...
i assegurant el futur de l'estepa i de tots els seus habitants.
Els científics han calculat que contribuir al retorn de només vint mamífers grans
podria ajudar a recuperar quasi un quart de la superfície del planeta.
Avui un moviment agafa força en més de 70 països d'arreu del món...
tornar terrenys danyats als seus cuidadors naturals
en un procés anomenat "resilvestració".
A l'estuari de l'Iberá d'Argentina,
més de 400.000 hectàrees de pantans, boscos i prats
havien contingut més de 4.000 espècies.
Però segles d'explotacions ramaderes en van expulsar la fauna
i van deixar aquest ric tapís en perill de mort...
fins als anys 2000...
quan s'hi va començar a treballar.
Però ara una espècie n'impedeix la recuperació completa.
Sense ramats, clans de capibares n'omplen el buit.
Rosegadors de 45 quilos...
que tallen els brots que creixen.
La recuperació de l'Iberá està acabada.
Als conills d'Índies gegants tant els fa.
Estan tan relaxats
que s'adormen.
Però això no durarà gaire.
Aquí hi ha un dels depredadors més temuts de Sud-amèrica,
que es trobava aquí fa més de 70 anys.
Aquest jaguar rescatat podria solucionar el problema.
El seu repte és alimentar les seves bessones.
Ara tot depèn de si aquesta assassina aprèn a caçar...
a l'altra banda de la tanca.
Els primers jaguars que trepitgen aquest terreny des dels anys 50.
Res els impedeix regnar-hi
si la mare recupera l'instint assassí.
Amb sigil...
ajupint-se...
s'acosta...
i espera el moment.
Les capibares sempre han fet el que han volgut.
Fins ara.
Les filles presencien la classe magistral i comparteixen el botí.
Elles també contribuiran al canvi...
i revelaran el potencial d'aquestes terres.
Aquesta família d'assassines durà la por allà on vagi.
Les capibares es quedaran a l'aigua, on se senten més segures.
Així les plantes es poden recuperar...
i sorgeixen nous hàbitats.
I encara més espècies poden tornar a aquest antic ranxo...
construir les seves connexions i fer-lo més resistent al canvi.
El teixit restaurat de l'Iberá
l'ajudarà a perdurar molt de temps.
Gràcies al retorn de la peça que faltava.
Empoderar els guaridors de la natura
ens pot protegir de molts dels perills del planeta.
Les flors silvestres fan créixer la població d'abelles...
que ens ajuden a protegir un quart dels aliments
de la imprevisibilitat del clima.
Les llúdries marines reviuen els boscos de laminarials...
que protegeixen les costes del mar tempestuós.
Les balenes fertilitzen els oceans
i alimenten el plàncton
que captura 10.000 milions de tones de carboni cada any.
Tant com totes les selves juntes.
Si ajudem la natura, la natura ens ajuda.
Hi ha senyals d'una possible recuperació.
A l'estat de Washington,
la migració del salmó està bloquejada
per més de 10.000 obstacles fets pels humans.
Algunes espècies de salmó s'han reduït fins a un 95 %.
Però comencem a entendre'n la importància.
Avui, en un riu,
això està a punt de canviar.
Una campanya per enderrocar preses
està transformant els rius de Nord-amèrica.
De moment, se n'han desmantellat 1.900.
Milers de quilòmetres de riu han recuperat la llibertat.
Igual que els salmons.
Per fi poden arribar a la seva zona de fresa.
Quan ponen els ous als rierols freds i ombrívols,
el seu viatge s'acaba.
Però el seu llegat perdurarà.
Mor una generació sencera de salmons.
I la seva mort retorna la vida als boscos.
Aquesta gran transferència de nutrients de l'oceà a terra ferma,
d'una vida a una altra,
és l'ànima del bosc.
Li proporciona fins al 80 % del nitrogen que necessita per créixer.
Les cries de salmó viatjaran riu avall
per recomençar el cicle.
Amb la nostra ajuda, la seva població podria augmentar
i alimentar tota una xarxa de connexions.
De la muntanya...
al mar.
Portant esperança a tothom que depengui d'ells.
La natura pot ajudar el món a recuperar-se...
si n'hi donem l'oportunitat.
Tot ésser viu és un vincle inestimable del teixit de la vida...
del qual, al final, tots depenem.
En el nostre món interconnectat, tota acció té conseqüències.
I les decisions que prenem són molt importants.
Armats amb nous coneixements,
podem fer passos per ajudar la natura a tornar la salut al planeta.
El moment d'actuar
és ara.
Perquè ja no és qüestió de si encara podem salvar la natura,
sinó de si la natura encara ens pot salvar a nosaltres.
Subtítols: Maria Romero Soronellas