Na řece na americkém severozápadě...
narazili každoročně migrací lososi na moderní svět.
Tato údolní niva nepředstavovala pro putující ryby překážku.
Ale silnice z ní udělala zónu smrti.
Lososi musí zariskovat, aby se dostali do trdlišť nahoře proti proudu.
Jejich instinkty jim říkají, aby pokračovali dál.
Prostě když musíš, tak musíš.
A kde uspěje jeden,
uspějí i další.
Miliony migrujících lososů musí nyní absolvovat nebezpečnou cestu.
Z otevřeného oceánu...
do vnitrozemí přes asfalt, beton a ocel.
Tito odhodlaní cestovatelé se nezastaví před ničím.
Pokud uspějí,
jejich těla se stanou zdrojem životně důležitých živin,
které nasytí ohromnou lesní síť amerického severozápadu.
Aby zůstal zdravý,
tak tento les a všechno, co je na něm závislé...
potřebuje ryby.
A tito hrdinští lososi
patří mezi plejádu úžasných tvorů z celého světa...
jejichž bitvy o přežití...
přizpůsobení se a rozmnožení
mohou naší nemocné planetě pomoci uzdravit se.
Jsou to naši nejmocnější spojenci na cestě Země za uzdravením.
Zatímco bojují o svou budoucnost,
tak ve skutečnosti bojují i o tu naši.
NÁŠ SVĚT PLNÝ ŽIVOTA
CESTA ZA UZDRAVENÍM
NAMLUVILA CATE BLANCHETT
Lidé.
Téhle planetě jsme provedli mnohé.
Ve snaze postavit si vysněné domovy...
jsme stvořili svět, který mate naše sousedy.
Kamkoliv jsme přišli, tam jsou námi vytvořená nebezpečí zdrojem chaosu.
Ale jeden tvor se připravuje na nejhorší celý svůj život.
Schovává se v bunkru na Floridě
a připravuje se na soudný den.
Uvnitř tvrdého krunýře dva metry pod zemí.
Tomu říkám bezpečí.
Ale i poustevník potřebuje jíst.
Pro želvu myší může být odchod z doupěte hodně náročný.
Aby želvák našel čerstvé výhonky, musí vytáhnout paty z domu
a překonat svůj odpor k okolí.
Zas tak hrozné to nebude, ne?
Chvíle napětí.
Sousedi působí neškodně.
Všichni se snaží, aby byl floridský borovicový les v perfektní kondici.
Opylovači.
Sázeči stromů.
Dokonce i deratizéři.
Ale některým je lepší se obloukem vyhnout.
Vypadá to, že našemu bázlivému želvákovi se trocha odvahy vyplatila...
a může začít hodovat.
Musí se ale mít na pozoru.
Protože uprostřed léta začíná sezóna lesních požárů.
Příroda tímto způsobem vytváří prostor pro nový život.
Pokud se nevrátí do svého doupěte, uvaří se ve vlastní šťávě.
Musí na to pořádně šlápnout.
Při teplotách přes 600 stupňů...
spolyká oheň každých 25 vteřin jeden hektar.
Je to k neuvěření...
ale želvák přežil.
Ale jak?
Domů to nestihl.
Ale po celém lese si vykopal bunkry.
A jeho příprava na konec světa nezachránila kůži jen jemu.
Přes 300 různých druhů zvířat hledá útočiště před lesními požáry
v doupatech želv myších.
Zachránil své sousedy.
Každé zvíře hraje v lese svoji úlohu
a společně pomohou svému domovu uzdravit se.
Hrdiny jako on budeme potřebovat víc a víc,
neboť pavučina života, na které jsme závislí...
čelí útokům ze všech stran.
V roce 2020
zažila Austrálie nejničivější požáry v historii.
Pětina všech australských lesů lehla popelem.
Zemřely nebo byly zraněny tři miliardy zvířat.
Ale možná existuje způsob, jak tuto zemi uzdravit.
Samice kaloně slétá do centra Sydney...
spolu s tisícovkou příbuzných.
Její les byl zničen,
a tak se tito uprchlíci snaží přežít v novém domově.
Tento svět vypadá jinak než lesy, na které je zvyklá.
Betonové nebe.
Elektrické větve.
Ostnatý podrost.
Na tohle ji 50 milionů let evoluce nijak nepřipravilo.
Ale učí se rychle.
A precizní noční vidění jí pomáhá najít si potravu i v srdci velkoměsta.
Musí se najíst před svítáním.
Po noční šichtě ji totiž čeká ještě i ranní směna.
V nedalekém parku se bývalé odpočívadlo pro migrující kaloně
proměnilo v jejich trvalý domov.
Skrývá se tu něco opravdu vzácného.
Její hladové mládě, které čeká na ranní mlíčko.
Ale denní směna je také náročná.
Kvůli teplu.
Léta v Sydney teď pravidelně atakují hranici 45 stupňů.
Je tu větší vedro než v lese.
Pro mladé kaloně je smrtící.
Ale máma má v rukávu pár triků.
Tenkou kůží na jejích křídlech proudí krev,
což jí pomáhá se zchladit...
a navíc může ovívat své mládě.
Ale teplota stále roste.
To není dobré.
Máma ho musí nějak zchladit.
Může zkusit poslední věc.
Vodu.
Chce to odvážný spád.
Vzdušný prostor je plný...
nelítostné konkurence.
Není to nic, co by nezvládla.
Jediným náletem si namočí srst.
Dost vody na ochlazení mláděte.
Tímhle vlhkým objetím mu zachrání život.
Ať už si pro ni toto nepřátelské místo připraví cokoliv, pokusí se to zvládnout.
V sázce je víc než jen přežití jejího mláděte.
Kaloni mají totiž moc utvářet prostředí kolem sebe.
Je to neuvěřitelné, ale každý kaloň dokáže opylit 50 různých druhů stromů...
a roznést tisíce semen za jedinou noc.
I tady v parcích v Sydney
najdete známky toho, že uzdravují nemocnou přírodu.
Pokud se časem tito kaloni vrátí do svých domovů v divočině...
pak by tato ohromná letka opylovačů
mohla pomoci znovu vysázet jejich ztracený les.
Čím zdravější je pozemská divočina,
tím víc dře ku prospěchu nás všech...
a ochraňuje vzduch, který dýcháme, a vodu, kterou pijeme.
Budoucí zdraví celé naší planety
může spočívat na bedrech posledních přírodních pevností
a jejich nejdůležitějších obyvatel.
Tato babička se musí starat o rostoucí rodinu.
Každé nové mládě je požehnáním.
Ale i dalším hladovým krkem.
Sloni pralesní potřebují spoustu výživné potravy.
A tráva se vám taky časem přejí.
Je tedy praktické, že hned za humny se nachází největší samoobsluha v Africe.
Konžský deštný prales.
Prodírat se hustým podrostem docela trvá.
Jde to i rychleji.
Po cestě.
Generace jejích předků kráčely po stejných cestách...
a vytvářely tisíce kilometrů dlouhé koridory sloní velikosti...
což jim výrazně usnadnilo nakupování.
A tahle cesta vede
do lesní lékárny.
Hlína je tu bohatá na soli a minerály...
které jim pomáhají přežít úmorná vedra.
Takový iontový bahenní nápoj.
Ale aby byli sloni velcí a silní, potřebují čerstvé vitamíny.
A babička zná všechny triky, jak je najít.
Sloni mají velmi dobrý sluch a slyší i hodně nízké zvukové frekvence.
Spodní stranu chodidel mají tak citlivou, že zachytí sebemenší otřes.
Jde o zvuk čerstvého ovoce, které spadlo na zem.
Babička ví, kam jít...
a zná i nejrychlejší cestu.
Vypravili se za zdravou stravou,
a kdekoliv se tito sloni potulují, tak posilují i zdraví celého lesa.
Každý slon vyprodukuje zhruba 100 kil na minerály bohatého kompostu...
a každičký den vytrhá několik kilometrů odolného podrostu...
což umožňuje pomalu rostoucím stromkům,
aby se proměnily v obry.
Obry, kteří nás všechny dovedou zachránit.
Zatímco lidé zvyšují hladinu oxidu uhličitého v atmosféře,
tento mohutný strom, kterému pomohli sloni, ji zase snižuje.
A pak předvede jeden z nejlepších kouzelnických triků přírody.
S pomocí slunečního záření přemění oxid uhličitý na cukry.
A uschová uhlík, který zahřívá planetu,
v bezpečí svých větví, kmene a kořenů.
Práce sloních zahradníků umožňuje africkým tropickým stromům,
aby každý rok pohltily miliardu tun uhlíku navíc.
Tito obři nám mohou pomoci zvrátit nárůst oxidu uhličitého...
a bojovat proti změnám klimatu.
Babička přitom jen hledá to, co potřebuje, aby její rodina byla zdravá.
Ale za posledních 30 let
jsme kvůli pytlákům přišli o tři čtvrtiny všech slonů pralesních.
Na Zemi zbývá už jen málo nedotčené divočiny,
a proto ji potřebujeme víc než kdy dřív.
Nejlepší přírodní léčitelé nám mizí před očima.
Druhy, které pomáhají uzdravovat planetu,
patří právě k těm, kterým hrozí vyhynutí.
A protože je všechno propojeno v obrovské pavučině života,
může se brzy stát, že dopadneme stejně jako oni.
Ale co kdybychom těmto důležitým zvířatům mohli pomoct
zpátky na výsluní?
Sajga tatarská.
Miliony těchto antilop se kdysi toulaly po stepích od Evropy po Čínu.
Tím, že se pásli a rozsévali semínka,
se tito nomádi po tisíce let starali o největší pastviny na světě.
Až do 90. let,
kdy pytláci naprosto zdecimovali jejich počty.
Mizeli nejrychleji ze všech savců v historii.
A jak se ztráceli,
mizely i na nich závislé pastviny.
Ale o deset let později byl lov všech sajg zakázán.
Budoucnost stepí závisela na tom,
zda se hrstce přeživších podaří postavit na nohy.
Nová naděje.
A z jedné jsou tři.
Budoucnost stepí je v dobrých rukou.
A naštěstí na to nejsou sami.
V této oblasti se sešly i další antilopí matky.
Už v roce života mohou porodit dvojčata,
či dokonce trojčata.
Takže každoroční populační exploze jejich počty téměř zdvojnásobí.
Za pouhých 20 let
se z několika tisícovek přeživších stalo milionové stádo.
Tato nová generace je připravená vrátit se do svého domova.
Každý rok ujdou tisíce kilometrů.
Všude, kam přijdou, oživují tamní pastviny.
A zajišťují budoucnost stepí pro všechny jejich obyvatele.
Vědci spočítali, že když podpoříme návrat pouhých 20 druhů savců,
mohlo by to pomoci znovu oživit čtvrtinu zemské pevniny.
Takže dnes se napříč 70 státy po celém světě šíří hnutí...
které vrací krajinu do rukou přirozených pečovatelů.
Tento proces se nazývá rewilding.
V mokřadech Iberá v Argentině bývaly místní rozlehlé bažiny, lesy
a pastviny domovem více než 4 000 živočišných druhů.
Ale staletí chovu dobytka divokou zvěř vyhnala,
a proto tomuto na druhy bohatému území hrozil kolaps.
Až do přelomu milénia,
kdy se tato země začala vracet přírodě.
Jeden živočišný druh však stojí v cestě úplnému uzdravení.
Dobytek je pryč a místo něj se tu daří kapybarám.
Padesátikilovým hlodavcům...
kteří spořádají veškeré mladé výhonky.
Takže ozdravení mokřadů Iberá nabralo zpátečku.
Ne že by to tato obří morčata trápilo.
Milují pohodičku.
Ideálně vleže.
Ale to se vše brzy změní.
V této ohradě najdete nejobávanějšího jihoamerického predátora,
který odsud kvůli lovu zmizel už před 70 lety.
Tato jaguářice by problém s kapybarami mohla vyřešit.
Potřebuje totiž nasytit svoje dvě dvojčata.
Vše teď závisí na tom, zda se tento zabiják naučí lovit
i na druhé straně plotu.
Jde o první volně žijící jaguáry, kteří se zde objevili od 50. let.
Všichni se jich budou bát,
pokud máma aktivuje své zabijácké instinkty.
Hlavně nenápadně.
Drž se při zemi.
Přibliž se.
A počkej na vhodnou chvíli.
Tyto kapybary se ničeho nebály.
Až doteď.
Její dcery byly svědky dokonalé akce a dostanou část kořisti.
I ony se stanou nositelkami změny...
a odemknou potenciál této rozlehlé krajiny.
Tuto rodinku zabijáků už bude na cestách předcházet strach.
Kapybary se budou držet u vody, kde se budou cítit v bezpečí.
Když jsou pasoucí se zvířata v pohybu, mají rostliny šanci růst...
což vede k tvorbě nových domovů.
Pak se na tento bývalý ranč vrátí i další druhy...
které vytvoří nové vazby a zvýší jeho odolnost vůči změnám.
Obnovené pavučiny života v mokřadech Iberá jsou zárukou slibné budoucnosti.
To vše díky návratu chybějícího kousku skládačky.
Posílení přírodních léčitelů nás může ochránit
před nebezpečími měnící se planety.
Květinové louky pomáhají zvýšit počty včel...
což nám pomáhá zajistit čtvrtinu produkce jídla
z nepředvídatelných sezón a sklizní.
Ochrana vyder mořských napomáhá obnově chaluhových lesů...
které chrání pobřeží před stále bouřlivějšími moři.
A nárůst počtu velryb zajišťuje oceánům hnojivo,
které pomáhá nasytit plankton,
který zase každý rok pohltí 10 miliard tun uhlíku.
Tolik jako všechny deštné pralesy dohromady.
Když pomáháme přírodě, pomáhá příroda na oplátku nám.
Už teď můžeme vidět náznaky uzdravení.
Po celém státě Washington
jsou lososí stezky zablokované
více než 10 000 umělými překážkami.
Populace některých druhů lososů klesly až o 95 %.
Ale když se na to podíváme s odstupem,
tak dnes se na jedné řece...
chystá veliká změna.
Kampaň za zbourání starých přehrad mění tvář vodních toků Severní Ameriky.
Doposud jich bylo zbořeno více než 1 900.
Tisíce kilometrů řek mohou opět volně téct.
A s nimi i lososi.
Konečně se dostanou do trdlišť svých předků.
Poté, co v chladných potůčcích nakladou jikry...
jejich pouť končí.
Ale jejich odkaz přetrvá.
Celá generace lososů se vzdala svých těl.
A jejich smrt je pro les zdrojem nového života.
Tento ohromný přenos živin z oceánu na pevninu,
od jednoho života k druhému,
je pro les živou vodou...
která mu poskytuje až 80 % dusíku, který potřebuje k růstu.
Potomci lososů budou putovat po proudu a svůj koloběh rozjedou nanovo.
S naší pomocí by jejich populace mohly zase vzkvétat
a mohly by udržovat v chodu celé systémy...
od hor...
až po moře.
Mohou přinášet naději všem, kteří na ně spoléhají.
Příroda může pomoci uzdravit náš svět.
Stačí, když jí k tomu dáme příležitost.
Každá živá bytost je nedocenitelným článkem v pavučině života...
na které jsme závislí úplně všichni.
V našem propojeném světě má každý čin své následky.
A na našich rozhodnutích opravdu záleží.
Vyzbrojeni novými znalostmi můžeme učinit kroky,
které přírodě pomohou uzdravit naši planetu.
Právě teď je čas jednat.
Protože už nejde jen o to, zda my dovedeme zachránit přírodu,
ale i o to, zda příroda dokáže zachránit nás.
Překlad titulků: Lukáš Gurník