I en flod i amerikanska Pacific Northwest...
...har den årliga laxvandringen krockat med en modern värld.
Den här flodslätten brukade fiskar enkelt kunna passera.
Men en väg har gjort det till en livsfarlig chansning.
Laxen måste chansa
för att nå lekplatserna uppströms.
De drivs av en överväldigande instinkt
att simma mot strömmen.
Så de måste bara iväg.
Och om en lyckas,
kan andra också det.
Miljontals vandrande laxar måste i dag springa ett förrädiskt gatlopp.
Från öppet hav...
...inåt land förbi asfalt, betong och stål...
...finns det inget som hindrar dessa beslutsamma resenärer.
Om de lyckas,
kommer migrationen att föra in en puls av viktiga näringsämnen i deras kroppar
som ger näring åt ett enormt skogsnätverk i hela Pacific Northwest.
För att hålla sig frisk behöver skogen och allt som är beroende av den...
...sin fisk.
Och de här heroiska laxarna
är bara en av alla otroliga varelser
över hela världen...
...vars kamp för att överleva...
...anpassa och föröka sig
också har makten att hjälpa vår sjuka planet att bli frisk.
De är våra mäktigaste allierade på jordens väg till återhämtning.
Medan de slåss för sin framtid,
slåss de även för vår.
EN VÄRLD FULL AV LIV
VÄGEN TILL ÅTERHÄMTNING
BERÄTTARE: CATE BLANCHETT
Människor.
Vi har gjort märkliga saker med planeten.
Genom att försöka bygga våra drömhus...
...har vi skapat en förvirrande värld för grannarna.
Vart vi än har kommit,
har vi infört faror som orsakar kaos.
Men en varelse har förberett sig på det värsta hela sitt liv.
Hukad i sin bunker i Florida
finns den ultimata domedagsprepparen.
Inuti ett stenhårt skal två meter under marken.
Så håller man sig i säkerhet.
Men även en enstöring måste äta.
För en goffersköldpadda kan det vara skrämmande att lämna sin håla.
Men för att hitta färska skott måste han komma ut ur sitt skal
och lämna sin bekvämlighetszon.
Hur läskigt kan det vara?
Nu gäller det.
Grannarna verkar harmlösa.
Alla är upptagna med att hålla Floridas tallskog i toppskick.
Pollinatörer.
Trädplanterare.
Och skadedjursbekämpare.
Men det är bäst att ge vissa gott om utrymme.
För vår aktsamma sköldpadda,
verkar risken att komma ut ur sitt skal ha lönat sig...
...med en midsommarfest.
Men han kan inte sänka garden.
För högsommaren är också säsong för skogsbränder.
Det är naturens sätt att skapa plats för nytt liv att växa.
Tar han sig inte tillbaka till sin håla, blir han tillagad i sitt eget skal.
Dags att trampa gasen i botten.
Branden är över 600 grader varm...
...och sprider sig 4 000 m2 var tionde sekund.
Otroligt nog...
...har sköldpaddan överlevt.
Men hur då?
Han tog sig inte hem.
Men han har grävt bunkrar över hela skogen.
Och hans domedagsförberedelser har inte bara räddat honom.
Över 300 olika arter söker skydd från sommarens skogsbränder
i goffersköldpaddornas hålor.
Han har räddat sina grannar.
Och när alla djur har sin egen roll i skogen,
hjälper de tillsammans sitt hem att återhämta sig.
Vi får förlita oss alltmer på hjältar som han,
när livsnätet vi alla är beroende av
hotas från alla håll.
År 2020
drabbades Australien av sin värsta skogsbrandssäsong nånsin.
En femtedel av alla skogar blev till aska.
Tre miljarder djur dog eller skadades.
Men det kan finnas ett sätt att läka detta trasiga land.
En flyghund stiger ned i centrala Sydney...
...med tusentals andra fruktfladdermöss.
Med skogen förstörd, försöker dessa flyktingar att överleva i ett nytt hem.
Den här världen är olik alla skogar hon har sett.
Trädkronor av betong.
Elektriska grenar.
Sylvass undervegetation.
Inget under 50 miljoner år av evolution har förberett henne för det här.
Men hon lär sig snabbt.
Och mörkerseende hjälper henne att hitta mat
även mitt i staden.
Hon måste äta före gryningen.
För efter nattskiftet har hon ett dagjobb att stämpla in på.
I en park i närheten
har en tidigare rastplats för migrerande fladdermöss
nu blivit ett permanent uppehälle.
Här gömmer hon nåt värdefullt.
Sin hungriga bebis som väntar på sin morgonmjölk.
Men dagskiftet har egna utmaningar.
Värmen.
Under somrarna når temperaturen i Sydney ofta över 45 grader.
Det är varmare än i skuggiga skogar.
Och dödligt för unga fladdermöss.
Men mamma har några smarta trick i rockärmen.
Blod flödar genom den tunna huden på vingarna
så att hon kan kyla ned sig...
...och fläkta sin unge.
Men temperaturen stiger fortfarande.
Han är illa ute.
Hon måste kyla ner honom.
Det finns en sak kvar att testa.
Vatten.
Det kräver en våghalsig nedstigning.
Luftrummet är fullt...
...av hård konkurrens.
Men det klarar hon av.
Ett enda dopp dränker hennes päls.
Det räcker för att kyla ned ungen
med en blöt, livräddande kram.
Vad hon än får utstå här, kommer hon att göra sitt bästa för att klara det.
Det är mer än bara hennes barns överlevnad som står på spel.
Fruktfladdermöss har nämligen förmågan att forma världen runt sig.
Otroligt nog kan varje flyghund pollinera 50 olika trädarter...
...och sprida tusentals frön på en enda natt.
Till och med här i Sydneys parker
finns det tecken på att de vårdar naturen frisk igen.
Med tiden, om dessa fladdermöss kan återvända till sitt hem i det vilda...
...kan det här enorma trädplanterande flygvapnet
hjälpa till med återväxten av den förlorade skogen.
Ju friskare jordens vilda platser är,
desto hårdare jobbar de för att gynna oss alla...
...och skyddar luften vi andas och vattnet vi dricker.
Hela vår planets framtida hälsa
kan vila på naturens sista stora fästen
och deras viktigaste invånare.
Den här mormodern har en växande familj att försörja.
Varje ny bebis är en välsignelse.
Men även en mun till att mätta.
Skogselefanter har ett krävande näringsbehov.
Och man kan inte äta hur mycket gräs som helst.
Så det är tur att hon har Afrikas största apotek
utanför dörren.
Kongos regnskog.
Att tränga sig fram genom den täta undervegetationen går långsamt.
Det finns ett snabbare sätt.
En stig.
Generationer av hennes förfäder har gått samma vägar...
...och skapat tusentals kilometer av elefantstora korridorer...
...som gör det lättare att hitta det man söker.
Och den här vägen leder
till ett skogsapotek.
Leran är rik på salter och mineraler...
...som hjälper dem att överleva hettan.
Som en isotonisk lerdrink.
Men för att bli stor och stark behövs färska vitaminer.
Mormor kan alla trick för att hitta dem.
Elefanter kan höra några av de lägsta frekvenserna
av alla djur.
Och de kan till och med använda sina känsliga fotsulor
för att känna minsta darrning.
Och det är ljudet av färsk frukt som slår i butiksgolvet.
Mormor vet vart de ska...
...och den snabbaste vägen dit.
Och i sin jakt på hälsosam kost,
varhelst familjen strövar,
förbättrar de även skogens hälsa.
Varje elefant sprider över 90 kilo mineralrik kompost...
...och rensar bort flera kilometer av kvävande undervegetation varje dag.
Det ger skogens långsamt växande skott
chansen de behöver för att förvandlas till jättar.
Jättar med makten att rädda oss alla.
När människan gör så att koldioxidhalten i atmosfären ökar,
dras den ned av det här stora trädet som elefanterna hjälpt växa.
Sen utför det ett av naturens bästa trolleritrick.
Det omvandlar koldioxid till socker
när solljusets kraft träffar bladen.
Det stänger in kol som skulle värmt upp planeten
i grenar, stam och rötter.
De trädgårdsarbetande elefanterna gör så att Afrikas tropiska träd
kan dra ner en extra miljard ton kol varje år.
De här jättarna kan hjälpa oss att vända på ökade koldioxidnivåer...
...och bekämpa klimatförändringen.
Allt medan mormor bara letar efter det hon behöver
för att hålla sin familj frisk.
Men under de senaste 30 åren
har vi förlorat tre fjärdedelar av Afrikas skogselefanter till tjuvjakt.
Med så lite av vår planets vildmark fortfarande intakt,
behöver vi dess djurliv mer än nånsin.
Naturens största helare försvinner på vår vakt.
Arter som gör mest för vår planets hälsa
är bland de som löper störst risk att utrotas.
Och eftersom allt är kopplat till vårt vidsträckta livsnät,
kan deras öde snart bli vårt.
Men tänk om vi kunde hjälpa några av dessa livsviktiga djur
att resa sig igen?
Saigaantilopen.
Den strövade en gång på stäppen från Europa till Kina i miljontals.
Genom att beta och sprida frön,
underhöll dessa nomader världens största grässlätt i årtusenden.
Fram tills 1990-talet,
när hejdlös tjuvjakt ödelade deras hjordar.
Antalet sjönk snabbare än för nåt annat däggdjur i historien.
När betesdjuren försvann,
gjorde även grässlätterna som var beroende av dem det.
Men tio år senare förbjöds jakt på saiga i hela deras utbredningsområde.
Stäppens framtid hängde på om några få överlevare
kunde kämpa sig tillbaka.
Nytt hopp.
Och en blir till tre.
Morgondagens betesdjur är redo att ströva.
Och tack och lov är de inte ensamma.
Andra saiga-mammor har samlats vid uppväxtplatsen.
Vid ett års ålder föder de tvillingar,
och ibland trillingar.
Så för varje årlig babyboom blir hjordarna nästan dubbelt så stora.
På bara 20 år
har några tusen överlevare blivit en styrka på miljoner individer.
Den nya generationen är redo att återta sina förfäders mark.
De vandrar tusentals kilometer varje år.
De blåser liv i grässlätten vart de än går.
Och de säkrar stäppens framtid för alla som bor här.
Forskare har beräknat att en återkomst av bara 20 stora däggdjursarter
kan hjälpa till att återuppliva nästan en fjärdedel av all jordens mark.
Så idag har en rörelse tagit fart i mer än 70 länder världen över...
...för att återge skadade landskap till sina naturliga vårdare
i en process som kallas återförvildning.
Esteros del Iberá i Argentina består av över 400 000 hektar av träsk, skogar
och grässlätter, och här trängdes en gång över 4 000 olika arter.
Men århundraden av boskapsskötsel här drev bort djurlivet,
vilket gjorde att detta rika landskap riskerade att kollapsa...
...fram tills millennieskiftet...
...då man ville återge landskapet till naturen.
Men nu står en art i vägen för fullständig återhämtning.
När boskapen är borta, fyller kapybara-klaner tomrummet.
Gnagare på 45 kg...
...äter alla nya skott som försöker gro...
...vilket betyder att Iberás återhämtning är på återgång.
Inte för att de stora marsvinen verkar oroliga.
De är så avslappnade
att de har horisontalläge.
Men det kommer att förändras.
I den här inhägnaden finns ett av Sydamerikas mest fruktade rovdjur...
...som inte levt här på över 70 år.
Den här räddade jaguaren kan lösa kapybara-problemet.
Hennes utmaning är att skaffa mat till sina tvillingdöttrar.
Allt hänger nu på om den här mördaren kan lära sig att jaga...
...på andra sidan stängslet.
De första frigående jaguarerna som satt sin fot här sedan 1950-talet.
Allt är deras att ta...
...om mamman kan hitta sin rovdjursinstinkt.
Smygläge.
Håll dig lågt.
Kom nära.
Och vänta på rätt ögonblick.
Kapybarorna har bara behövt bry sig om sig själva.
Fram tills nu.
Hennes döttrar bevittnar en mästerkurs och alla delar på bytet.
De kommer också att bidra till förändring...
...och frigöra landskapets fulla potential.
Denna familj av lönnmördare kommer nu att väcka rädsla vart de än går.
Kapybarorna kommer att hålla sig till vattnet där de känner sig säkrare.
Att hålla betesdjur i rörelse ger fler växter chans till återhämtning...
...och skapar nya levnadsmiljöer.
Och ännu fler arter kan återvända till den här gamla boskapsmarken...
...och skapa egna kopplingar som gör den mer motståndskraftig för förändring.
Iberás återställda livsnät
hjälper den att bestå långt in i framtiden...
...tack vare återkomsten av en saknad pusselbit.
Att stärka naturens helare
kan skydda oss från många av farorna med en föränderlig planet.
Blomsterängar förstärker bibeståndet...
...och hjälper till att säkra en fjärdedel av vår mattillgång
från allt mer oförutsägbara årstider.
Att skydda havsuttrar återupplivar kelpskogar...
...vilket skyddar kusterna från allt stormigare hav.
Och ett ökat antal valar gödslar haven,
vilket främjar planktonblomning
som stänger inne tio miljarder ton kol varje år.
Lika mycket som alla våra regnskogar tillsammans.
När vi hjälper naturen, hjälper naturen oss.
Man kan se tecken på en hoppfull återhämtning.
I delstaten Washington
blockeras laxvandringen
av mer än 10 000 konstgjorda hinder.
Vissa laxsorter har minskat med upp till 95 procent.
Men när vi nu börjar se helheten,
kommer det i dag i en flod...
...att ske en förändring.
En kampanj för att riva gamla dammar
förändrar Nordamerikas vattenvägar.
Hittills har över 1 900 demonterats.
Tusentals kilometer av floder kan åter flöda fritt.
Det kan även deras lax.
Äntligen kan de nå sina förfäders lekplatser.
När de lägger sina ägg i de kalla skuggiga bäckarna...
...är deras resa fullbordad.
Men deras arv kommer att bestå.
En hel generation laxar ger upp sina kroppar.
Och deras död pumpar tillbaka liv in i skogen.
Denna enorma överföring av näringsämnen från hav till land,
från ett liv till ett annat,
är skogens livsnerv...
...och ger upp till 80 procent av det kväve den behöver för att växa.
Laxens avkomma reser nedströms
för att starta sin cykel igen.
Med vår hjälp kan deras antal blomstra igen,
och upprätthålla ett helt nät av kopplingar...
...från berg...
...till hav.
Det ger nytt hopp till alla som förlitar sig på dem.
Naturen kan hjälpa oss att läka vår värld...
...om vi bara ger den en chans.
Varje levande varelse är en ovärderlig länk i livsnätet...
...som vi alla är beroende av, i slutändan.
I vår sammanlänkade värld har varje handling konsekvenser.
Och de val vi gör spelar verkligen roll.
Beväpnade med ny kunskap,
kan vi vidta åtgärder för att hjälpa naturen att vårda vår planets hälsa.
Tiden för handling
är nu.
För det handlar inte längre bara om huruvida vi fortfarande kan rädda naturen,
utan om naturen fortfarande kan rädda oss.
Undertexter: Sabina Svensson