NAŠE OCEÁNY
Z vodních hlubin se pomalu zvedá mohutný proud
do středu největšího světového oceánu,
kde konejší vyčerpanou samici keporkaka,
která se právě stala matkou.
Přeplavala téměř 5 000 kilometrů otevřeného oceánu, aby mohla porodit
v těchto klidných tropických vodách.
Keporkaci jsou inteligentní a citliví.
Tady mají klid a čas, který potřebují
k vytvoření životně důležitého pouta mezi matkou a mládětem.
Jednu z nejsilnějších přirozených vazeb nejlépe upevní objetí.
Ale zůstat tu nemůžou.
Kdyby je na otevřeném oceánu zastihla bouře,
mohla by je rozdělit.
Plavou tedy do jediného útočiště v této části centrálního Pacifiku,
k Havajským ostrovům.
Cesta k nim je nebezpečná.
V okolí ostrovů hlídkují samci keporkaků.
Ti vědí, že každá připlouvající dospělá samice
bude brzy připravena na páření a stojí za to ji pronásledovat.
Její dvoutunový novorozenec si nebezpečí neuvědomuje.
Mláďata však můžou být v tlačenici 40tunových samců zabita nebo oddělena.
Máma proto komunikuje šeptem a snaží se, aby ji nikdo neslyšel.
Její prioritou je ochránit syna.
Ale syn si chce hrát.
Jeho nevinné šplouchání je prozradí.
A začíná závod.
Zrychlují na 24 kilometrů za hodinu.
Ve zběsilé honičce o ni začne zápolit
tucet soupeřů.
S mládětem v závěsu jim máma nemůže utéct.
Dostihli ji.
Teď už se může jenom snažit mládě ochránit,
zatímco samci bojují o místo po jejím boku.
Naráží tu do sebe 80 tun tuku a svalů.
Máma používá svou 4,5 metru dlouhou prsní ploutev,
aby zahnala samce, kteří se k ní přiblíží příliš.
Dělá, co může, aby své mládě ochránila.
To se rychle unavuje.
Mělčina je však na dosah.
Pak se znovu přiblíží největší samec
a vypustí bariéru z bublin.
Ukazuje tak svoji dominanci,
dává najevo, že má energie nazbyt.
Odhání každého soupeře, který se přiblíží.
Máma s mládětem tak mají šanci zmizet z dohledu.
Dovolí mu, aby je oba doprovodil do bezpečí.
Pod jeho ochranou si můžou odpočinout.
A pokud bude dostatečně trpělivý, možná se s ním časem rozhodne spářit.
Ale její hlavní prioritou zůstává mládě.
Teď může v klidu sát,
bezpečně si hrát
a šplouchat při tom, jak chce.
Za pár měsíců máma s mládětem
spolu s ostatními havajskými keporkaky
zahájí cestu na sever
do svých hojných letních lovišť
na půl oceánu daleko.
Naše oceány jsou tak rozlehlé, že určují barvu naší planety.
Napříč lidskou historií byly vstupní branou do neznáma.
I dnes je hladina oceánu portálem do jiného světa.
Do světa záhad
a dramatu,
obydleného tvory tak inteligentními
a nevídanými,
že je teprve pomalu začínáme poznávat.
Ale stejně jako svět prochází nebývalými změnami,
mění se i naše oceány.
Uvidíme pozoruhodné techniky, které umožňují přežití,
zatímco budeme společně čelit tomuto rychle se měnícímu světu.
Zakusíme jejich problémy,
odhalíme jejich tajemství
a objevíme životy, které jsou těm našim podobnější,
než jsme si kdy uměli představit.
Nikdy dříve nebylo důležitější, abychom zkoumali zázraky,
překvapení
a radosti života v našich oceánech.
Naše cesta začíná v široké modré pláni, která pokrývá téměř třetinu naší planety.
TICHÝ OCEÁN
Ze všech našich oceánů je Pacifik největší a nejhlubší.
V tomto rozsáhlém oceánu víří mnoho proudů,
ale jeden je všechny spojuje.
Je součástí nejmohutnějšího vodního proudění na Zemi.
Budeme mu říkat světové oceánské proudění.
To do Tichého oceánu úžasným způsobem vnáší život.
Například na útesech západního Pacifiku,
kde pomáhá rozvíjet
nejrozmanitější mořský svět, jaký se dá najít.
Je to domov nejslavnější ryby na světě,
klauna.
A jeho rodiny.
Žijí v mořské sasance vedle srázu korálového útesu
s výhledem na oceán.
Mořský proud občerstvuje korály, na kterých tento svět stojí,
a pomáhá jejich rozvoji tím,
že jim přináší čistou, okysličenou vodu
z otevřeného oceánu až pod nos.
Přesně to tenhle drobek potřebuje.
Protože se brzy stane poprvé rodičem.
Máma nakladla přes 100 drahocenných vajíček
a teď je na tatínkovi, aby se o ně postaral.
To znamená udržovat kolem nich pořádek,
odmetat nečistoty a písek
a nepřetržitě o ně pečovat.
Útes je plný predátorů,
ale dobře udržovaná sasanka rodinu svými žahavými chapadly ochrání.
Pokud tedy táta odvede svou práci
a bude vzorně uklízet.
Ale zvládat domácí práce
a zároveň udržovat vajíčka v čistotě je opravdu těžký úkol.
Zvlášť dnes.
Příval plovoucích kamenů.
Je to projev působení živlů.
Protože někde daleko
vybuchla podmořská sopka
a vytvořila pemzu,
miliardy plynem naplněných vulkanických kamenů,
které může mořské proudění odnést
i tisíce kilometrů daleko.
Tohle je taťkova nejhorší noční můra.
Ale z dlouhodobého hlediska může tenhle svinčík být
dobrá zpráva pro celý útes.
Pemza se totiž pomalu rozpustí
a uvolní živiny, které podpoří vývoj a růst.
Vypadá to, že trocha špíny opravdu neuškodí.
Velký mořský proud přináší mimořádné poklady, kamkoli teče,
a v Tichém oceánu jeho dráhu řídí obrovská síla.
Síla, která dokáže tvořit hory.
Je jí 25 000 kilometrů dlouhý řetězec aktivních sopek,
známý jako Ohnivý kruh, který tento oceán obklopuje.
V západním Tichomoří sopky tvoří hornaté pobřeží,
které stáčí mořský proud k severu.
Každou vteřinu se tak více než 50 milionů tun tropické vody
přenáší k japonským ostrovům,
kde ohřívá okolní moře na 27 stupňů Celsia.
To je ideální teplota, aby se tu korálové útesy udržely
severněji než kdekoli jinde na Zemi.
Mladý samec sépie velké
touží po románku.
Protože dneškem začíná výroční ples sépií,
který se koná každé jaro,
když oteplení vody podnítí jejich touhu najít si partnera.
Sépie mají úžasnou schopnost
sdělovat své pocity kůží.
Ale tahle superschopnost může být i slabina.
Zvlášť když jste ze své první schůzky trochu nervózní.
Zaujala ho jedna konkrétní samička.
Hluboký nádech.
Jdeme na to.
Jak se blíží,
jeho mozek se napojí přímo na tisíce kožních buněk,
aby vyjádřily:
„Čau. Jsem klidný a uvolněný pohodář.“
Přesně to, co samička hledá.
Ale blíží se problémy.
Tihle drsňáci dávají jasně najevo svoji agresivitu.
Jejich vlnění a zebří pruhy signalizují, že jsou rozzuření
a připravení si to rozdat.
Mladý sameček je odříznutý.
Ale stejně jako Hulka, ani jeho není radno rozzlobit.
Až se naštve, nebude se jim líbit.
Okamžitě se objeví jeho vlastní výrazné zebří pruhy.
Svým prudkým výpadem
soupeře zastraší.
A vrátí se k samičce.
Ale ji drsňáci nezajímají.
Aby ji získal, musí zachovat chladnou hlavu.
Takže předvede něco neuvěřitelného.
Vypadá to, jako by měl rozdvojenou osobnost.
Samičce tlumenými barvami ukazuje, jak je klidný,
zatímco rivalům předvádí chlapácké pruhy.
S trochou sebeovládání
se z jeho superschopnosti konečně stala výhoda.
Ukazuje, že je silný, ale citlivý typ.
Konečně ji uchvátil.
Ve světě sépií to jde rychle.
Během krátké chviličky už zakládají rodinu.
Samice snese vajíčka tak,
aby je proud mohl zahřívat a okysličovat.
Tady také velký proud začíná měnit svůj charakter.
Obohacuje se o minerály, když míjí aktivní sopky,
které tvoří severní hranici Ohnivého kruhu.
Takže až o tři roky později dorazí k Aljašce,
může přispět ke každoroční hostině.
Keporkaci.
Kvůli téhle sezónní nadílce vážili cestu až z Havaje.
Ale rybaření už není, co bývalo.
Protože v dnešní době
se na místo často dostanou první naše rybářské flotily.
Naše obliba v rybách znamená,
že mořští predátoři musí soupeřit s námi.
Tyhle dvě tajemné postavy ale mají svoje tajné místečko.
A plán,
jak lidi přechytračit.
Chtějí ryby krást
z lososí líhně.
V těchto sítích je 14 milionů mladých lososů,
kteří budou brzo vypuštěni, aby pomohli znovu osídlit divočinu.
Proč závodit s rybářskými flotilami, když tady se najíte do sytosti?
Jenže tohle je rybářský Fort Knox.
Kolem ochranky se jen tak neproplížíte, když máte 15 metrů na délku.
Na rozdíl od malých zlodějíčků.
Vypadá to jako nemožná mise.
Ale tahle mazaná dvojka to tu obhlíží už léta.
A má plán.
Zaútočí ve chvíli, kdy bude líheň lososy vypouštět do moře.
První krok. Správně všechno načasovat
a zůstat nenápadní.
Vzduch je zdánlivě čistý,
takže se trezor otevírá.
Zvuk řetězů je jako zvonění k večeři.
Upozorňuje velryby, že kořist už je na cestě.
Druhý krok. Vloupat se dovnitř, než se mladí lososi dostanou ven.
Je to blesková prácička,
ale většina ryb se dostane ven a začíná se rozptylovat v moři.
Posledním krokem proto je vyfouknout bublinovou síť,
která zakryje jejich nový krmicí trik:
Pomocí prsních ploutví nahánějí ryby do čím dál těsnějšího klubka.
Těmhle geniálním zločincům se podařila dokonalá loupež,
i tak ale uniklo dost lososů, aby rozšířili populaci ve volné přírodě.
Přece jen lidé nemají šanci
zastavit 40tunové oceánské zloděje.
Studený, výživný proud začíná sledovat pobřeží k jihu
a obohacuje vulkanické západní pobřeží Severní Ameriky.
Vyživuje lesy obřích chaluh,
z nichž některé se tyčí až 55 metrů nad mořským dnem
a jsou domovem úžasně rozmanitého života.
Každá úroveň je obydlená.
Ve větvích se prohánějí lachtani.
V korunách odpočívají mořské vydry
a loví v lesním podrostu,
který ukrývá fascinující svět bezobratlých.
Vliv proudu dokonce mění život i mimo oceán.
Udržuje tisíce kilometrů pobřežních deštných pralesů,
ve kterých rostou nejvyšší stromy na Zemi.
Mohou růst jenom tady, protože proud tu ochlazuje vzduch,
zahaluje stromy do mořské mlhy, přináší slabý déšť
a přispívá k ochlazování celého pobřeží.
Když proud dosáhne Los Angeles,
zpomalí se
a po několik klidných letních dnů
se povrchová vrstva zahřeje právě natolik,
aby vytvořila podmínky pro skvělou podívanou.
Tohle pozoruhodné světlo se nazývá bioluminiscence
a je to záře miliard mikroskopických planktonních organismů.
Když plankton něco vyruší, vydává mihotavé světlo.
A právě na to čekají tihle kalifornští lachtani.
Jak se planktonem živí hejna sardinek,
samy se rozsvěcují
a strhávají pozornost na sebe.
Tolik čilého ruchu přitáhne k hostině delfíny.
Tenhle přírodní ohňostroj vydává tolik světla, že přiláká i denní dravce.
Kdo by to řekl?
Ohromující přírodní světelná show
se skrývá všem na očích,
jen kousek od jasných světel LA.
Jak mohutný proud směřuje dále k tropům,
jedna jeho část se stáčí do pouštního moře.
Do Kalifornského zálivu v Mexiku.
Proud neustále doplňuje vody zálivu
a zajišťuje tak jeho úrodnost a chladnou teplotu.
Zálivu se také říká „akvárium světa“,
protože v něm žije tolik rozmanitých druhů ryb.
Ne všechny ryby se však rády zdržují v davu.
Pod mělčinami
můžete objevit miniaturní svět, který skýtá větší soukromí.
Tahle samička slizounka vějířového si právě hledá partnera.
O její pozornost soupeří hned několik pěticentimetrových samců.
Ale ji zajímá jenom ten nejsilnější,
největší
a nejlépe oblečený.
A není lepší způsob výběru
než uspořádat taneční soutěž
a zjistit, kdo má nejlepší rytmus,
styl
a největší vytrvalost.
Každý samec předvádí vlastní taneční kreace
a snaží se překonat ostatní.
Skvělé protažení.
Ladné pohyby.
Tak jaký je verdikt?
Mají ty ryby talent?
Samička si to nemyslí.
Ale jedno odmítnutí ještě není konec světa.
Je tu další samička.
Tady v nejvybranějším tanečním sále v Mexiku
totiž může párty pokračovat celý den.
Světový oceánský proud se vzdaluje od Ameriky
a míří do středu Tichého oceánu.
V téhle divočině
musí poutníci překonávat obrovské vzdálenosti, aby našli potravu.
A jakmile to jde, plují s proudem.
Jako tihle delfíni dlouholebí.
Tady by bylo snadné se navzájem ztratit.
Proto dělají piruety až tři metry do vzduchu.
Hlučné šplouchání jim pomáhá zůstat pohromadě.
Proto se umí pohybovat ve skupinách čítajících až 5 000 jedinců.
Tady, hluboko pod vlnami,
se v Ohnivém kruhu rodí podmořské sopky a hlubokomořské komíny,
které mění samotnou stavbu mořského dna,
což má dopady i na ty, kteří plavou vysoko nad ním.
Například na tuhle mantu, která se nechává unášet proudem.
Má rozpětí osm metrů,
takže cestování oceánem jí nedělá velké problémy.
Míří na tajnou schůzku v modrých hlubinách.
Podmořská hora vynořující se z propasti.
Jeden z více než 30 000 vrcholů ukrytých pod hladinou Tichého oceánu.
Každý z nich je tvořený lávou a má jedinečnou magnetickou stopu,
kterou určují kovy ukryté uvnitř.
Manta ji dokáže detekovat díky smyslu, který sdílí se svými příbuznými,
žraloky.
Díky tomu se horské vrcholky stávají místem schůzek
a vzácnou příležitostí k setkání pro osamělé oceánské kočovníky.
Lidé však mnohé z těchto míst využili
a vylovili vše živé.
Za posledních 50 let
se v některých částech Tichého oceánu snížil počet žraloků o 90 %,
což narušilo křehké ekosystémy.
Jen když budeme tyto podmořské hory chránit,
můžeme nahlédnout, jak obohacují život v centrálním Pacifiku.
A připomenout si, jak plné života mohou naše oceány být,
když se je rozhodneme chránit.
Tři čtvrtiny světové sopečné činnosti se odehrávají pod vodou.
Jednou za pár let však sopky naruší hladinu
a láva unikající ze zemské kůry vytvoří nové ostrovy.
Když láva vteče do moře, rychle ochladne a vytvoří rozeklané pobřeží.
Necelých 1 000 kilometrů od Ekvádoru
vyrostl v cestě tichomořskému proudu řetěz sopečných ostrovů.
Galapágy.
Aktivní sopky na ostrovech vytvářejí členité pobřeží
a nabízejí příležitost průbojnému dravci.
Lachtanovi mořskému
a jeho rodině.
Mládě je ještě malé, aby si chytalo potravu samo.
Lov proto zůstává
na mámě a tátovi.
Bydlení na těchto nevlídných sopečných skalách si vybrali
z dobrého důvodu.
Před otevřeným oceánem je chrání labyrint roklí a mělkých zátok.
A přesto mají na dosah vody,
které nabízejí hojnost ryb jako málokteré ve středním Pacifiku.
Když se proud střetne s těmito sopečnými ostrovy,
vytlačí vodu bohatou na živiny nahoru
a zúrodní tak hladinu,
čímž podnítí bouřlivou explozi života v pobřežních vodách.
Ale pro lachtany
nebude snadné přinést tuhle potravu zpět k mláděti.
Mají totiž konkurenci.
Žraloky černocípé.
Vzestupný proud láká tuňáky žlutoploutvé, kteří patří k nejrychlejším rybám v moři.
Dosahují rychlosti až 65 kilometrů za hodinu.
Lachtani je tady v žádném případě nemohou chytit.
Tuňáci se obvykle mělkým vodám vyhýbají.
Lachtaní samec na ně proto vypálí hradbu z bublin,
která jim odřízne únikovou cestu a zatlačí je ke břehu.
Společnými silami lachtani zaženou tuňáky do staré lávové strouhy,
která je zavede do pasti.
Teď mají výhodu lachtani.
Ale pach krve upoutá jejich soupeře.
Lachtan získal svůj úlovek, ale je obklopený žraloky.
Stačí jedno kousnutí, a bude raněný natolik, že se nepostará o rodinu.
Je po všem a samec vyvázl bez úhony.
Ale o svou kořist přišel.
Jejich mládě však stále potřebuje jíst.
Máma se nevzdává.
A žraloci to vědí.
Lachtani tedy mají jedinou možnost.
Zahnat tuňáky tam, kam se za nimi žraloci nedostanou.
Ven z oceánu.
Konečně má mladá samička tolik jídla, kolik si může přát,
a to díky výjimečnému loveckému umu svých rodičů,
který není k vidění jinde
než tady na Galapágách.
Světové oceánské proudění znovu a znovu přináší život celému Tichému oceánu.
Trvá mu jen čtyři roky, než překoná nejrozsáhlejší otevřený oceán na Zemi,
téměř 20 000 km široký jižní Pacifik.
Jedna kareta obrovská tady právě hledá něco k jídlu.
Naslouchá zvuku vzdáleného příboje.
O mělčiny se tady tříští mohutné masy vody hnané větrem
a vznikají jedny z nejmocnějších vln na světě.
Tohle není místo pro slabochy.
Pod všemi těmi polynéskými vlnami
je totiž pěkně dusno,
protože s každou přívalovou vlnou
se na vás můžou svalit stovky tun mořské vody.
Lidé tady jezdí na vlnách už po staletí,
ale předkové téhle želvy brázdili místní břehy ještě mnohem dříve.
Umí si ve vlnách poradit.
Na rozdíl od jiných.
A navíc tu není kvůli surfování.
Přišla se nadlábnout.
Ví, že nejlepší řasy rostou tam, kam nemůžou korály.
V nárazové zóně, přesně tam, kde se lámou vlny.
Díky svým schopnostem má nejlepší pastvu jenom pro sebe.
Každý v jižním Pacifiku se musí vyrovnávat s nejmocnějšími přírodními silami.
Když v roce 2022 vybuchla sopka na ostrově Tonga,
uvolnila energii odpovídající tisícovce atomových bomb
a vyvolala rázové vlny po celé planetě.
Ale právě v podobném chaosu nacházíme tu nejpřekvapivější roli Ohnivého kruhu.
Během milionů let
po sobě erupce zanechaly více než 20 000 rajských ostrovů.
Každý z nich je záchytným bodem pro život,
každý pomáhá tvorům překonávat obrovské vzdálenosti jižního Pacifiku.
A velmi výjimečně
Ohnivý kruh spojí síly s mořským proudem,
aby těmto cestovatelům na daleké pouti hodil další záchranné lano
a vytvořil vory z pemzy,
které stopařům nabízejí bezpečný převoz.
Třeba až k australskému Velkému bariérovému útesu.
A zpátky tam, kde jsme naši cestu začali, ke korálovým útesům západního Pacifiku.
Do nového domova, kde se tuláci můžou konečně usadit.
Pokud si dokážou najít prostor mezi místními.
Na naší cestě kolem Tichého oceánu
světové oceánské proudění pomohlo proměnit
destruktivní povahu Ohnivého kruhu
v mocný zdroj života.
Ale jeho velkolepá, tisíc let trvající cesta
všemi našimi oceány
teprve začíná.
Dále
proud teče do Indického oceánu.
Prostředí, které je okázalé a plné života,
ale neskutečně konkurenční.
Tváří v tvář rostoucímu vlivu našeho světa
najdou nové způsoby,
jak přežít,
jen ti nejchytřejší.
Překlad titulků: Veronika Kubíčková