Bună dimineața! Am venit să văd apartamentul.
Bună ziua!
Ce mai faceți?
Mă numesc Richard.
Sunteți englez?
American.
Sper că nu e o problemă.
Nu! Îmi plac americanii.
Englezii...
Aș putea vedea apartamentul acum?
Trebuie să urcăm pe scări.
Liftul s-a stricat.
Italia!
Asta e sufrageria.
Iar ăsta e dormitorul.
Cu ce te ocupi, Richard?
Familia mea deține un șantier naval la New York.
Nave.
Bărci. Iahturi.
Asta e bucătăria.
Frumoasă, spațioasă.
Eu mă aflu la Roma ca să studiez pictura.
Sunteți artist?
Există și telefon.
Nu e ușor să ai telefon.
A durat luni de zile să fie montat.
Așadar...
Ce părere aveți?
Mi se pare perfect.
Richard Greenleaf.
- Sunteți dv. și familia? - Nu, doar eu.
Nu sunteți căsătorit?
Se închiriază pe minimum șase luni.
E-n regulă.
Aș putea sta o veșnicie într-un apartament așa frumos.
E-n regulă dacă plătesc două luni în avans?
Desigur.
Mulțumesc, doamnă.
Domnișoară.
Îmi pare rău, Riccardo. Liftul e tot stricat.
E-n regulă.
Îmi pare rău.
Asta.
O alegere excelentă.
Dragă Marge...
Da, mi-a plăcut mult fularul.
Mai ales pentru că e făcut de tine.
Îl port și acum.
Cât despre planurile mele, nu prea știu.
Studiez cu un pictor pe nume Di Massimo,
care e un profesor bun și răbdător.
Renunț la ideea unui apartament în Roma,
cel puțin deocamdată.
Di Massimo pleacă în Sicilia câteva luni,
s-ar putea să-l însoțesc ca să-mi continui lecțiile.
După aceea, nu prea știu, ceea ce e-n regulă.
Lipsa planurilor se potrivește dispoziției mele.
Sper că scrisul merge bine.
Sunt convins de asta.
În curând va fi pe rafturile librăriilor.
Îți mai scriu când am vești.
Până atunci, mi-e dor de Atrani...
și de tine.
Dickie.
Am o valiză aici.
Desigur, dle Greenleaf.
- Poftim! - Mulțumesc mult.
Vezi că merge.
Dickie!
Dickie! Sunt Freddie.
Hai, deschide! Proprietara mi-a zis că ești aici.
Nu e aici Dickie acum. A ieșit.
Unde?
Nu prea știu. Te-ai putea întoarce peste ceva timp?
L-aș putea aștepta aici.
Pot să intru?
Desigur.
- Te cheamă Tom, nu-i așa? - Da.
Tom Ripley.
Ne știm din Napoli.
Îmi amintesc.
Deci stai cu el?
Nu, am venit doar în vizită.
Deci tu vii...
El pleacă...
A zis că are o treabă.
Văd că pictează.
Nu e rău.
Face progrese.
Pot să beau ceva?
Nu prea știu ce e aici.
Văd eu ce e aici.
Ai aceiași pantofi ca mine și Dickie.
Da?
Nu cred că i-am văzut pe-ai lui Dickie.
Îi poartă tot timpul.
I-am cumpărat din New York.
Din New York?
N-o să întreb unde în New York.
Unde în New York?
Nu-mi amintesc.
Noi i-am cumpărat pe ai noștri din Florența.
Ei bine...
Tocmai mi-am amintit.
A zis că se vede cu cineva la Otello.
Știi unde e? Aproape de Piazza della Rotonda.
L-ai putea prinde acolo.
Ai zis că are o treabă.
Acum e o întâlnire.
Ambele, bănuiesc.
Ce se petrece, Tom?
Nu prea știu la ce te referi.
Cu Dickie.
Nu spune nimănui ce face sau unde stă.
Mi-a spus mie.
Da, ți-a spus ție.
Dar nu mie sau lui Marge sau altcuiva cunoscut, doar ție.
Din câte mi-a spus, vrea doar să stea o perioadă singur.
Nu că ar fi certat cu Marge.
Da. O să fie certat cu mine dacă-mi mai trage țeapă.
Nu ți-a tras țeapă.
Doar a ieșit.
Mă refer la Cortina.
Erai acolo când l-am invitat.
A zis că vine, dar n-a mai apărut.
Nu mi-a scris să-mi explice de ce. Niciun cuvânt.
Nimic, doar...
Nu ți-a scris? Mie mi-a zis că ți-a scris.
Nu.
Cum ai aflat că e aici?
Telefonul.
Nu apare încă în cartea de telefoane, dar am sunat la companie.
Aveau adresa.
Înțeleg.
Locuiești aici cu el, nu-i așa?
Nu.
Nu?
Dickie n-ar purta nici mort halatul ăla oribil.
Unde locuiești?
Călătoresc doar.
- Unde? - Prin Italia.
- Unde? - Primprejur.
Otello, deci?
Așa a zis.
Poate că mă duc acolo.
Dacă nu-l întâlnești, o să-i zic că ai trecut.
Unde stai?
La Excelsior.
Normal.
O să-i spun.
Bine.
M-am bucurat să te revăd.
- Mă scuzați. - Da?
Nu e acasă.
- Ba da! - Cine?
Riccardo.
Nu Riccardo.
Ba da.
Nu, a ieșit.
Nu, l-am văzut.
Sunt sigură.
Nu, dnă, vă înșelați.
Eu mă înșel? Dv. vă înșelați, dle.
Vă înșelați. Nu e acasă.
E acasă! Vă asigur...
Nu știu ce să vă zic.
Sunt eu, Tom.
Ai uitat ceva?
Nu.
Tocmai am vorbit cu proprietara iar.
Pot să intru?
Sigur.
Zice că Dickie stă singur aici.
Așa e.
Ți-am zis că eu nu stau aici.
Zice că e singur aici acum.
- Nu înțeleg. - L-a văzut urcând. E sigură.
Ei bine, nu e aici, evident.
Probabil nu l-a văzut plecând.
Când s-a dus la Otello?
Da.
Dânsa pare genul de persoană care vede tot.
Ce se petrece, de fapt, Tom?
Ce se petrece cu ce?
Cu tine și Dickie.
Marge are niște teorii, dar cred că greșește.
N-a vorbit cu Bob.
Cine e Bob?
Delancey, din New York. L-am sunat.
Chiar ne-am întâlnit la el. Își amintește bine, așa ca mine.
Doar tu nu-ți amintești. De ce oare?
Pur și simplu.
Scuze.
Bine. Nu-mi pasă. Cred că-ți amintești.
Dar nu contează. Mi-a spus niște... lucruri despre tine.
Abia mă cunoaște.
Contabilitate, Tom?
Poftim?
Asta mi-ai zis la Napoli.
Exact.
Îți menții afirmația?
Habar n-am la ce te referi.
Mă refer la ce-a spus Bob.
Ce faci cu adevărat.
Orice are nevoie cineva, se pare.
Buletine false.
Scrisori bancare. Sigilii notariale.
„Vorbește cu Tom pentru orice”, a zis. „Te rezolvă.”
De-asta ai plecat din New York?
Ca să nu fii arestat?
Unde este?
Nu spune că la Otello, amândoi știm că nu e așa.
Aș vrea să pleci.
Normal că ai vrea!
Pot să-ți văd ceasul?
Nu.
Știi la ce mă refer.
Dă-l jos, ca să-i văd spatele.
Ca să văd inițialele „RG” gravate.
Rolexul lui. Hainele lui. Pantofii lui Ferragamo.
Ce altceva mai ai, Tom?
Banii lui? Picasso-ul lui?
Chiar cred că ar trebui să pleci.
Bine.
O să plec. Plec.
Dar mă întorc cu poliția.
Chiar dacă nu ești aici, cui îi pasă?
N-o să ajungi departe.
Dumnezeule!
Doamne!
Merge.
Minune!
După dv.
La ce oră?
Nu știu exact. A plecat pe la 20:00 sau 21:00.
Așa ceva.
La 20:00.
Cine e acolo?
Vă pot ajuta?
Nu, mulțumesc. Totul e-n regulă.
Se simte bine?
Da, se simte bine.
A băut prea mult doar.
Noapte bună!
Hai, omule!
E-n regulă.
Bun.
Fir-ar să fie!
Sunteți liber?
La Apeductul Claudio.
Subtitrarea: Iulia Rolle