РІПЛІ
Доброго ранку. Я прийшов подивитися квартиру.
Доброго ранку.
Як ваші справи?
Мене звати Ричард.
Ви англієць?
Американець.
Маю надію, це не проблема.
Ні-ні. Мені подобаються американці.
Англійці...
Це зручний час для огляду квартири?
Треба піднятися сходами.
Ліфт зламаний.
Італія.
Це вітальня.
Це спальня.
Чим ви займаєтеся, Ричарде?
Моя сім'я володіє корабельнею в Нью-Йорку.
Кораблі.
Човни. Яхти.
Це кухня.
Гарна й простора.
Але я в Римі вчуся малювати.
Художник?
Це телефон.
Непросто встановити телефон.
На це йдуть місяці.
Отож...
Що думаєте?
Думаю, все ідеально.
Ричард Ґрінліф.
- Ви із сім'єю? - Ні. Я сам.
Ви не одружені?
Мінімальна оренда — пів року.
Гаразд.
Можливо, я ніколи не поїду з такої гарної квартири.
Нічого, якщо оплачу два перших місяці наперед?
Звичайно.
Дякую, пані.
Панна.
Вибачте, Рикардо. Ліфт досі не працює.
Це нічого.
Вибачте.
МІНА
Оце.
Чудовий вибір.
ҐРІНЛІФ Р.
Люба Мардж...
Так, мені сподобався шарф.
А надто тому, що його зв'язала ти.
Зараз я ношу його.
Коли ж мова про мої плани, я насправді не знаю.
Я навчаюся з художником на ім'я Ді Массимо,
він добрий і терплячий вчитель.
Я відмовився від ідеї про квартиру в Римі,
принаймні на якийсь час.
Ді Массимо їде на Сицилію на кілька місяців,
і я можу поїхати з ним, щоб продовжити навчання.
Що потім — не знаю, але це нормально.
Не мати планів пасує до мого теперішнього настрою.
Маю надію, книга йде добре.
Я в цьому певен.
Скоро вона буде на полицях «Стренду».
Я напишу знову, коли знатиму більше.
Доти — сумую за Атрані
і тобою.
Дікі.
У вас є валіза для мене.
Звісно, пане Ґрінліфе.
- Тримайте. - Дякую.
Він працює.
Дікі!
Дікі! Це Фредді.
Ну-бо, відчиняй. Орендодавиця сказала мені, що ти тут.
Дікі зараз немає. Він вийшов.
Куди?
Я не певен. Може, повернешся пізніше?
Може, я зачекаю на нього тут.
Можна увійти?
Звісно.
- Ти Том, так? - Так.
Том Ріплі.
Ми бачилися в Неаполі.
Я пам'ятаю.
То ти живеш із ним?
Ні, просто зайшов провідати.
Отож, ти приходиш...
Він іде...
У нього було доручення, як він сказав.
Бачу, він малює.
Непогано.
Стає краще.
Можна випити?
Я не певен, що тут є.
Я подивлюся, що є.
У тебе таке саме взуття, як у нас із Дікі.
Правда?
Не думаю, що бачив взуття Дікі.
Він весь час його носить.
Це я купив у Нью-Йорку.
Нью-Йорку?
Я не питатиму, де саме в Нью-Йорку.
Де в Нью-Йорку?
Я не пам'ятаю.
Бачиш, ми купили наше взуття у Флоренції.
Що ж...
Щойно згадав.
Він сказав, що зустрічається із кимось в «Отелло».
Ти знаєш, де це? Поруч із Пьяцца дела Ротонда.
Імовірно, ти знайдеш його там.
Ти казав, що це доручення.
А тепер це зустріч.
Гадаю, це і те, і те.
То що відбувається, Томе?
Не певен, що знаю, про що ти.
Із Дікі.
Не каже нікому, що він робить чи де живе.
Він сказав мені.
Так, він сказав тобі.
Але ні мені, ні Мардж, нікому з наших знайомих, лише тобі.
Думаю, судячи зі сказаного ним мені, він просто хоче часу для себе самого.
Не те щоб у нього було все погано з Мардж.
Так. Та буде погано зі мною, якщо він знову пропустить зустріч.
Ну, він не пропускав зустріч.
Його просто немає.
Кортіна.
Ти був поруч, коли я запрошував його.
Він сказав, що приїде, але так і не з'явився.
Не написав і не пояснив чому. Ні слова.
Нічого, просто...
Він не написав тобі? Мені казав, що написав.
Ні.
То як ти знав, що він тут?
Телефон.
Його ще немає в жодній телефонній книзі, але я дзвонив у телефонну компанію.
У них є адреса.
Ясно.
Ти живеш тут із ним, так?
Ні.
Ні?
Дікі нізащо не вдягнув би той жахливий халат.
Де ти живеш?
Я просто подорожую.
- Де? - Італією.
- Де? - Скрізь.
«Отелло», так?
Так він сказав.
Що ж, може, я піду туди.
Ну, якщо розминешся з ним, я скажу, що ти заходив.
Де ти зупинився?
«Ексельсиор».
Звісно.
Що ж, я передам йому.
Добре.
Радий був бачити тебе.
- Даруйте. - Так?
Його немає вдома.
- Так, він удома. - Хто?
Рикардо.
Не Рикардо.
Так.
Ні, він вийшов.
Ні-ні. Я бачила його.
Я в цьому певна.
Ні, пані, ви помиляєтеся.
Я помиляюся? Ні, пане, це ви помиляєтеся.
Ви помиляєтеся. Його немає.
Він удома. Кажу вам...
Слухайте, ну я не знаю.
Це я, Томе.
Ти щось забув?
Ні.
Я знову розмовляв із орендодавицею.
Можна увійти?
Звісно.
Вона каже, що тут тільки Дікі.
Так і є.
Я казав тобі, що не живу тут.
Вона каже, він єдиний, хто тут зараз.
- Я не розумію. - Вона бачила, як він підіймався.
Ну, очевидно, що його тут немає.
Певно, вона не бачила, як він ішов.
Коли йшов до «Отелло»?
Так.
Мені вона здалася людиною, котра бачить усе.
Що коїться насправді, Томе?
Що коїться із чим?
Із тобою і Дікі.
У Мардж є певні теорії, але думаю, вона на хибному шляху.
Вона не говорила з Бобом.
Хто такий Боб?
Делансі, у Нью-Йорку. Я телефонував йому.
Ми познайомилися в нього. Він пам'ятає це так само добре, як і я.
Ти єдиний, хто не пам'ятає. Чому так?
Просто не пам'ятаю.
Вибач.
Добре. Мені байдуже. Думаю, ти пам'ятаєш.
Це не має значення. Він розповів мені про тебе дещо.
Він мене ледве знає.
Бухгалтерська справа?
Що?
У Неаполі ти казав, це твоя справа.
Так і є.
І ти на цьому наполягаєш?
Уявлення не маю, про що ти.
Я про те, що сказав Боб.
Що ти робиш насправді.
А це, очевидно, будь-що за запитом.
Фальшиві документи.
Банківські листи. Нотаріальні штампи.
«Хай що треба, поговори з Томом, — сказав він. — Він це дасть».
Тому ти поїхав із Нью-Йорка, Томе?
Перш ніж тебе змогли арештувати?
Де він?
І не кажи, що в «Отелло», бо ми знаємо, що це не так.
Я б хотів, щоб ти пішов.
Не сумніваюся.
Покажеш свій годинник?
Ні.
Ти знаєш, про що я.
Зніми його, щоб я міг глянути ззаду.
І побачити ініціали «РҐ» на ньому.
Його «Ролекс». Його одяг. Його «Ферраґамо».
Що ще в тебе є, Томе?
Його гроші? Його Пікассо?
Я справді думаю, що тобі варто піти.
Добре.
Я піду. Я іду.
Але я повернуся з поліцією.
І навіть якщо тебе тут не буде, яка різниця?
Далеко ти не підеш.
ПІКАССО
Божечки.
Боже мій.
ПАН Ф. МАЙЛЗ БРИТАНСЬКИЙ ПАСПОРТ
Він працює.
Це диво.
Після вас.
О котрій годині?
Я точно не знаю. Думаю, він пішов близько восьмої чи дев'ятої.
Приблизно у цей час.
О восьмій.
Хто там?
Допомогти вам?
Ні, дякую. Усе гаразд.
Із ним усе добре?
Так, він у нормі.
Забагато випив, от і все.
Добраніч.
Та годі, чоловіче.
Усе добре.
Гаразд.
Чорт забирай.
Ви вільні?
Акведук Клаудіо.
Переклад субтитрів: Альбіна Саженюк