ŘÍM, 1606
Světlo.
To je Ranuccio.
Jdeme.
Co jsi zase provedl?
Jen někde potřebuju přespat.
BENÁTKY
Až po vás.
Tohle je hudební salonek.
Tohle jsou Anna a Ugo.
Ti k paláci patří.
Těší mě.
Tamhle je čítárna.
A tady je obývák.
Mohu vám ukázat hlavní vchod?
Kudy jsme přišli?
Zadem.
Pod těmito schody je spodní hala.
Celkem velká.
Vede k hlavnímu vchodu,
tím je soukromé molo na kanálu.
Opatrně.
Klouže to.
Mech.
Asi budu používat vchod pro služebnictvo.
Mohu vám ukázat ložnice?
Pronájem je nejméně na půl roku.
To nevadí.
Možná zůstanu déle.
Zůstanete.
Nikdy odsud nebudete chtít odejít.
Možná máte pravdu.
Tady, že?
Poručík Ferrara.
Tady inspektor Ravini z Říma.
Richard Greenleaf.
Neukázal se.
Řekl jste mu, co jsem chtěl?
Ano.
Slovo od slova.
„Když za inspektorem Ravinim nepřijdete,
bude muset učinit opatření,
která budou nepříjemná jak jemu, tak vám.“
Fajn.
Potřebuju vědět, jestli opravdu opustil Palermo.
Možná ho neopustil.
Jak to mám vědět?
Můžete se podívat tam, kde jste ho našel.
A pak?
Když tam nebude?
Tak bych řekl, detektive, že budete muset pátrat.
Je to tu. Určitě.
- Je to tu. Hned to najdu. - Jo, dejte si načas.
Tady je, jak vidíte.
Odhlásil se 27. ledna.
Říkal, kam půjde?
Ptal se, jestli ten večer jede trajekt do Tunisu.
Do Tunisu?
Tunis. 27. ledna.
Jel?
Jel.
Díky.
Přišel mi v depresi.
V depresi.
Jak to?
Víte...
Byl ztracený v myšlenkách.
To není to samé.
„V depresi“ a „ztracen v myšlenkách“ jsou dvě různé věci, že?
Byl v depresi jako viník? Měl výčitky svědomí?
To bych neřekl.
Jak bych to mohl vědět?
Nevím, jak byste poznal, že byl v depresi,
nebo jestli byl jen roztržitý.
Já byl roztržitý, když jsem se ráno oblékal.
Ale v depresi jsem nebyl.
Vypadám jako v depresi?
Připadalo mi to tak, jasné?
Ten chlap je recepční, co se má za psychologa,
a ani jedno mu moc nejde.
Recepční vědí všechno.
Už mi pár vražd vyřešili.
Jak přišel na depresi?
Byl dost neurčitý,
ale když jsem tlačil, nakonec zvolil slovo „odevzdaný“.
Měl tušení, kam jel dál?
Do severní Afriky.
Cože?
Ano, ptal se na trajekt do Tunisu.
Inspektore...
Mohu považovat svou roli ve vyšetřování za skončenou?
Ano, poručíku. Díky.
POLICIE PÁTRÁ PO NEZVĚSTNÉM AMERIČANOVI
Pan Greenleaf byl naposledy viděn v Palermu.
Osobně jsem ho za římskou policii požádal,
aby přijel zodpovědět pár otázek.
To neudělal.
Takže věříme, že se možná snaží vyhýbat našim dotazům.
Což vyvolává otázku.
Proč?
Řeknu to jasně. Pro případ, že by to četl pan Greenleaf.
Odmítáním zodpovědět naše dotazy
na něj padá podezření
z účasti na vraždě pana Milese.
A na zmizení a možné vraždě pana Ripleyho.
- Jste Thomas Ripley? - Ano, pane.
V těchto novinách jsem viděl, že mě mají za pohřešovaného.
Vidět něco takového je podivné.
Pojďte se mnou prosím.
Ne, to není správně.
Je tam někdo, kdo mluví italsky?
Anglicky?
Americký pas.
Číslo 167648.
Jméno.
Datum příjezdu by mělo být 28. ledna.
Z Palerma do Tunisu.
Kdyby nebylo, neptal bych se.
Ano, vím, že to může chvíli trvat.
Inspektore, tady poručík Moretti z Benátek.
Sedím tu s Thomasem Ripleym.
Jste si jistý?
Jsem si jistý. Mám na stole jeho pas.
Neuvěřitelné. Kde jste ho našel?
Prostě sem přišel.
Zeptejte se, kde bydlí.
Kde v Benátkách bydlíte?
Řekněte mu, že si s ním dnes večer přijedu to Benátek promluvit.
Neměl by raději jet on tam?
Ne, to je v pořádku.
Mohu ho tu vyslechnout já.
Ne, přijedu.
Fajn.
Tak dobře, pane Ripley. Vyřešeno.
Dnes večer k vám přijede
inspektor z Říma.
Vysvětlí vám, co se děje.
Ten inspektor z novin?
To je jedno.
Ano?
Vrátíte mi můj pas?
Ano, vrátím.
Zítra.
To světlo.
Vždy to světlo.
Jak vám mohu pomoci, pane?
DIVADELNÍ LEPIDLO
Pan Ripley vás očekává, inspektore.
V salonu.
Jsem inspektor Pietro Ravini z římské policie.
Ano, pojďte dál.
Snad vás neruším při něčem důležitém.
Ne. Jen píšu dopis domů.
Posaďte se, prosím.
Díky.
Hezké bydlení.
Díky. Líbí se mi.
Smím kouřit?
Jistě.
To, že tu sedíme, řeší jednu velmi důležitou věc.
Nebyl jste zabit na lodi.
Prosím?
Nečetl jste o tom v novinách?
Než jsem přijel sem, byl jsem převážně v malých městech.
A váš přítel pan Greenleaf
vám neřekl, že s vámi chce mluvit policie?
Ne.
V San Remu byla nalezena loď.
V době, kdy jste tam byl s panem Greenleafem.
Potopená. Se skvrnami od krve.
Přirozeně když jste podle všeho zmizel,
mysleli jsme, že je to vaše krev.
Moje?
Dickie neřekl, že jsme se po San Remu viděli?
Přivezl jsem mu z Atrani věci.
- Atrani? Má žena je z Atrani. - Opravdu?
Ano. Krásné místo, ale samé schody.
Jo.
Ano, řekl mi, že jste mu do Říma přivezl věci,
ale neměl jsem důvod mu věřit.
Každopádně jste tady.
Živý.
Jste jeden z mála lidí, kdo zná pana Greenleafa
a je ochoten se mnou mluvit.
Jeho ostatní přátelé jsou mimořádně nevstřícní.
Prostě Italové, obávám se.
Hlavně ti z okolí Neapole
jsou známí neochotou mluvit s policií.
Rád pomohu.
Když jsem s ním mluvil v Římě po té vraždě...
Víte o vraždě Fredericka Milese?
Ano, o tom jsem četl.
Ano. Po ní pan Greenleaf hodně spolupracoval.
Nebo mi to tak přišlo.
Tak jsem mu dovolil opustit Řím,
když slíbí, že mi sdělí, kde bude v Palermu bydlet.
To neudělal.
Pak Palermo opustil, aniž by mi o tom řekl.
Teď se zdá, že odjel ze země.
Kam?
Asi do severní Afriky.
Tuniské imigrační je celkem nedbalé.
Ale mám důvod věřit, že tam jel.
Nemyslíte, že je prostě někde sám?
Někdy to dělá, aby maloval.
Maloval? Ano, viděl jsem jeho malby.
Ne, neodjel malovat.
Ne, obávám se, že jeho cesty mají jiný důvod.
- Třeba jaký? - Co myslíte?
Nemám ponětí.
Třeba že je podezřelý z vraždy.
Myslíte, že je Dickie zapletený v tom, co se stalo Freddiemu Milesovi?
Nechová se tak?
A máme svědka.
Svědka čeho?
Dvou mužů. Jeden velmi opilý, druhý ho opíral o auto.
O stejné, ve kterém bylo nalezeno Milesovo tělo. Fiat 500.
Nemůžeme s jistotou říct, že ten druhý byl pan Greenleaf,
ale bylo to blízko jeho bytu.
Nemyslíte, že důvodem, proč ho nemůžete najít,
je to, že se mu něco stalo?
Jemu?
Že ho někdo zavraždil?
Proč byste to říkal?
Četl jsem něco o padělaných šecích.
Možná mu něco provedli.
Šek. Ne šeky.
Byl to jen jeden šek.
A ne, nebyl padělaný.
Potvrdil to v dopise, který poslal do banky.
Ne tím, co psal, ale na čem to psal.
Vady psacích strojů jsou jako otisky prstů.
Byl to jeho psací stroj. Hermes s E trochu výš.
To by žádného zloděje nenapadlo.
Ne.
Milese jste znal.
Ani ne. Krátce jsem ho poznal v Neapoli,
když jsem bydlel u Dickieho v Atrani.
Ale jedno setkání stačilo na to, aby se vám nelíbil.
Podle pana Greenleafa.
Ano, to je pravda.
Snažil se naznačit, že jste měl něco společného
s vraždou pana Milese.
- Já? - Ano, tvrdil mi to v Římě.
Ale já tu lež prohlédl.
To je dobře.
Myslíte, že je možné, že se pohádali?
To nevím.
Nevíte, jestli ten večer,
ale možná víte, jestli měli mezi sebou nějaké pře.
Pře? Ne, ale...
Ale?
Nejsem ten pravý, abych mluvil o Dickieho osobním životě.
Myslím, že jste.
Aspoň poskytnete náhled na jeho osobnost,
který bychom jinak nezískali.
Proto jsem sem za vámi přijel.
Pan Greenleaf s vámi nikdy nemluvil o záležitostech srdce?
Když to neřeknete vy, tak to řeknu já.
Nemohu vyloučit možnost,
že pánové Greenleaf a Miles možná...
spolu něco měli.
Nemá na noc vraždy alibi.
Odmítl přijít k výslechu.
Někam odjel, ne aby maloval,
a nikomu, ani vám, neřekl, kde je.
Vím, že o kamarádovi nechcete věřit tomu nejhoršímu,
ale taková jsou fakta.
Ano.
Díky za rozhovor, Thomasi.
Vaše postřehy jsou cenné.
Řeknu poručíku Morettimu,
aby vám sem ráno vrátil pas.
Díky.
Ne. Trefím ven.
POHŘEŠOVANÝ AMERIČAN THOMAS RIPLEY NALEZEN V POŘÁDKU V BENÁTKÁCH
RICHARD GREENLEAF – PLAYBOY UPRCHLÍK
EXKLUZIVNÍ FOTOGRAFIE MARJORIE SHERWOODOVÉ SPISOVATELKY/FOTOGRAFKY
Promiňte, Tommaso. Tohle přišlo.
Vévoda Vittorio Araldi by vás rád pozval na večírek
pořádaný 10. března v Palazzo Araldi,
San Marco, Benátky, v 15:00.
Kde myslíte, že Dickie je? Víte to, že?
Nevím. Možná v jižní Francii.
Maluje.
On maluje? To jsem nečetla.
Je to dobrý malíř.
Studoval u Di Massima.
Jednou namaloval můj portrét.
Rád bych ho zastupoval.
Hlavně jestli Milese zabil.
Jeho obrazy by měly větší cenu.
Snad ho zabil.
Omluvte mě.
Je to tak vzrušující.
Je to tak nudné, že?
Tolik peněz, a tak málo všeho ostatního.
Právě jsem přijel z Château Margaux.
Nikomu to neříkejte.
Reeves Minot. Prosím.
Tom.
Ano. Vím.
Setkal jste se s vévodou?
Jen jsem ho pozdravil.
Závodí s auty.
Vévodkyně je filmová producentka.
Jinými slovy,
nedělají nic.
Jste ta nová krev, kterou jejich anémie potřebuje.
Jste z New Yorku?
Jo.
Ale teď žijete v Itálii.
Mám bydlení v Benátkách. Vy?
Když nejsem někde jinde. Ano.
Zrovna teď ano.
Co děláte?
To je dobrá otázka.
Co dělám?
Co vlastně dělám?
Už vím. Obchoduju s uměním.
Ano, to je ono.
Vy? Ve článcích se o povolání nikdy nepíše.
Jen že jste „věrný přítel uprchlíka“.
Taky obchoduju s uměním.
Myslel jsem si to. Většinou to poznám.
Já taky.
Kdybyste někdy chtěl...
...probrat, řekněme...
...umění...
zavolejte mi.
Teď se musím jít družit.
Cena za víno.
Rád jsem vás poznal, Tome.
ŘÍM
Volá vám slečna Marjorie Sherwoodová.
Tome? Tady Marge.
Marge. Ahoj.
Kdo to byl? Kdo zvednul ten telefon?
To byl Ugo. Komorník.
Kdo že?
Kde jsi?
Na vlakovém nádraží.
Tady? Na Santa Lucie?
Jo.
Skvělé. Vyzvednu tě.
Ne, to nemusíš. Nemám tu skoro nic.
Nesmysl. Sama to tu nikdy nenajdeš.
Myslím, že najdu.
Je to u Madonna della Salute, že?
Jo, je.
Dobře. Když na tom trváš.
Dávej pozor na vaporettu.
Trochu doprava.
Ne, to je moc.
Trochu výš.
Nechali jsme ji zarámovat.
- Líbí se vám to? - Ano, nádhera. Díky.
Poslyšte. Přijede mi kamarádka a pravděpodobně zajdeme na večeři,
takže si s Ugem můžete vzít na zbytek dne volno.
Mladá dáma?
Přesně tak.
Výborně, Thomasi.
Tak to není.
Je to jen stará kamarádka.
Dobře.
Pokračuj.
Říkal, že si můžeme vzít volno.
Moc rád tě vidím, Marge.
No teda.
Tohle. Proč ne?
Pojď dál. Víc toho nemáš?
Je to tudy.
Tohle je všechno tvoje?
Mimo sezónu se to dá pronajmout za pětník.
Komorník taky?
I služebná. Oba k tomu patří.
Tomu nevěřím.
Chci říct, je to nádhera.
- Víno? - Jistě.
Prostě nádhera.
Viděl jsem v časopisu nějaké tvé fotky.
- Opravdu? - Jo.
- Jsou moc dobré. - Díky.
Vlastně byly ve dvou časopisech.
V Oggi a Le Ore.
Opravdu? Já viděl jen jeden.
Mluvila jsem s Greenleafem.
Je hrozně rozrušený. Určitě ho chápeš.
Jak by mohl nebýt?
Pravděpodobně si s tebou přijede promluvit.
Přijede sem?
Je v Itálii.
V Římě. Mluví s policií.
Snad sem přijede.
Pomohu, jakkoliv mohu.
Myslím, že mě nemá moc rád.
Upřímně, nemá.
Myslí si, že jsi jeho a Dickieho využil.
Mrzí mě, že to tak cítí.
Nikdy jsem Dickiemu nic nevzal.
Mluvil jsi s policií?
Jo, mluvil jsem s inspektorem...
- Ravinim. - Ravinim. Myslím, že to byl on.
Řekl ti o svém takzvaném svědkovi?
O tom u Dickieho bytu?
Možná je pravda, že je viděl spolu.
Co to dokazuje?
Že Dickie někomu pomáhal do auta. No a?
Přesně. Nenaznačuje to, že ho zavraždil.
Řekl ti o těch cestovních šecích?
- Ne. - Než opustil Palermo,
vybral Dickie tisíce dolarů v cestovních šecích.
To něco znamená?
Kdyby měl v plánu se zabít, tak by to neudělal.
To tvrdí kdo?
Ravini. Je to hrozný chlap.
Mně přišel v pohodě. Ale...
Ne, v tom se určitě plete.
Taky myslím. To by Dickie neudělal.
- Ale mám o něj starost. - Určitě je v pořádku.
Určitě pije mátový čaj v nějakém baru v Tangeru
a netuší, co se tady děje.
Nenapsal ti z Palerma?
Ne. Proč?
Jen se snažím přijít na to, na co tam myslel.
Psala jsi mu?
Nechci se vyptávat.
Jen mi tehdy přišel celkem zranitelný.
Po Freddiem a potom, jak se k němu chovala policie.
Napsala jsem mu.
Nebyl to hrozný dopis,
ale nerada to říkám, asi ani moc milý.
Nemyslíš, že ho něco takového mohlo...
Zahnat přes okraj?
Upřímně, netuším, co jsem pro něj znamenala.
Vážně. Kdo umřel?
Cože?
Tohle místo. Je to palác.
A dva sluhové.
Má teta.
Cože?
Teta Dottie. Vychovala mě,
když mi v pěti letech rodiče umřeli při autonehodě. Umřela.
Dělala jsem si legraci, Tome.
Nenapadlo mě, že se stalo něco takového.
Jeden by řekl, že ti, které milujeme, budou žít navždy, ale ne.
Moc mě to mrzí. Tolik se stydím.
To nic. Měla dobrý, dlouhý život.
Není to mnoho peněz. Chtěl jsem si trochu dopřát
potom, co jsem tuhle zimu žil jako cikán.
Myslím, že by to tak chtěla.
Kde jsi byl, co jsme se viděli naposledy?
Podle novin jsi zmizel.
Ano, ale ne s Tomem. Ne s Dickiem.
Asi sis myslela, že jsem s ním,
ale celou zimu jsem ho viděl stejně jako ty.
- Uklidím to. - Ale ne, Tome. Omlouvám se.
To nic. Nedělej si s tím starosti.
Už je to dobré.
Bez obav. To nic.
Je to v pohodě.
Je to jen kniha.
Měla bych se vrátit do hotelu.
Už sis rezervovala pokoj?
Z nádraží. V hotelu Accademia.
Accademia. Ten je pěkný.
Chtěl jsem navrhnout, abys byla tady, ale...
Opravdu?
Díky. Ten pokoj mohu zrušit.
Ráda si to tu prohlédnu.
Má ložnice.
Pěkná.
Dobře.
Tvá ložnice.
To se mi líbí.
Dobře.
Tak romantické.
Tohle je dnes večer.
Opravdu? Těch dostávám spoustu.
Od Peggy Guggenheimové?
Myslím, že je od její dcery.
Jo, „Pegeen Guggenheimová“.
Stejně bychom měli jít.
Myslím, že se mi nechce, Marge.
No tak. Pomysli, kdo tam všechno bude.
Mám teorii.
Dickie si s někým vyměnil pas.
S neapolským rybářem nebo římským prodavačem,
aby mohl jít a žít poklidný život.
Proto ho nikdo nemůže najít.
To ten chlap padělal ty bankovní šeky.
Takže když ho policie najde,
zjistí, jaké jméno Dickie používá.
Problém té teorie je, že ten údajný padělek je z ledna,
a spousta lidí, co Dickieho zná, ho viděla v únoru.
Kdo?
No, třeba já.
To tvrdíte vy.
Dělám si legraci.
Já vím.
Omluvte mě.
Myslím, že je po smrti.
Zavražděný tím padělatelem.
Když mé fotky vytiskli v Oggi,
kontaktovali mě kvůli mé knize dva newyorští vydavatelé.
Je o vás a Dickiem?
Je o Atrani. Je to fotokniha.
Ale má příští kniha bude o Dickiem, o mně
a našem společném životě.
Měli bychom jít.
Já ještě jít nechci.
Můžete nás omluvit?
Jistě.
Co to děláš? Mluvila jsem s nimi.
Nikoho z těch lidí Dickie nezajímá, Marge.
Ano, zajímá. Chtějí o něm vědět všechno.
Aby zpestřili své nudné životy. To je všechno.
Nesouhlasím.
Je neslušné, abychom je nechali ho tak využívat.
Je mi z toho špatně.
Dám si další drink.
Myslím, že už máš dost.
Jdeme.
Marge. Tudy.
Chci jet zpátky na gondole.
Ne.
No tak.
Ne, bude to trvat věčnost.
Prosím.
Prosím, Tommy.
Marge. Jsme tu.
Dobře, tak pojď.
- Nemáš klíč. - Ne, nemám. A víš proč?
Protože je takhle dlouhý a váží jako revolver.
A obvykle domů nejezdím gondolou.
Můžete se vrátit?
Nemohu, pane.
Zapomněl jsem si klíče.
Pardon, skončila mi směna. Sežeňte si jinou gondolu.
Vtipné.
Někdo se určitě ukáže.
Dobře, můžeme tohle přelézt a jít předem. Ten klíč mám.
Přes to nelezu.
Jsou tam bodce.
No tak, Marge. Je to snadné.
Fajn, udělám to.
Necháš mi tu kabát?
Je zima.
Díky.
„Tommy“?
Neříkej mi Tommy.
Řekla mi, že tam na mě počká.
Myslel jsem, že to bude v pořádku, i když toho hodně vypila.
Musela uklouznout a uhodit se do hlavy.
Někdy jsou velmi kluzké. Schody na kanálech.
To ten mech.
Jo.
Mám ho.
Dobře.
Jak se cítíš?
Hrozně. Mám kocovinu.
Kávu?
Ano.
Tohle dnes ráno přišlo. Od pana Greenleafa.
CHTĚL BYCH JICH VIDĚT – E. GREENLEAF
„Chtěl bych jich vidět.“
To „jich“ je trochu...
Děsivé?
Jo. Trochu.
Jo.
Asi bychom tam brzy měli zajít.
Já bych chodit neměla.
Jistěže měla. Proč ne?
Píše „jich“, ne „vás“.
„Jich“ je množné číslo.
- Opravdu? - Nebo není?
Já myslím, že je.
Tak udělal chybu. Chce vidět tebe, ne mě.
Doufal jsem, že přijdete sám.
Tu Marge jsem viděl v Římě až až.
Co na ni říkáte?
Moc dobře ji neznám.
Já taky ne.
Nepřijde vám trochu únavná?
Někdy. Myslím, že je v pohodě.
Myslím, že s Richardem jí šlo jen o jedno.
Posaďte se.
No, Tome, tohle je zvláštní konec, že?
Konec?
Vy žijete v Itálii, Richard je kdoví kde.
Mluvil jsem s římskou policií. S jakýmsi inspektorem.
S Ravinim?
Neřekl to na rovinu,
ale je vidět, že si myslí, že Richard toho mladíka zabil.
Myslíte, že je něčeho takového schopný?
Ne.
Vy?
Svého syna znáte mnohem lépe než já.
Neznám. A je to moje chyba.
Nikdy jsem se moc nesnažil ho poznat.
Myslíte,
že si mohl něco udělat?
Na to myslet nechci.
Určitě je v pořádku.
Myslíte?
Jak jsem řekl policii, možná jen někde maluje.
S Di Massimem? To je směšné, Tome.
Nikdo o něm nikdy neslyšel.
Myslím, že si ho vymyslel,
aby mě přesvědčil že to s malováním myslí vážně.
Což jsem víc vážně brát měl.
Jak se vám zdál, když jste ho viděl naposledy?
Zdál se...
ve stresu.
Abych řekl pravdu.
Jo, ve svém posledním dopisu tak působil taky.
Psal, že je v pohodě, ale nebyl.
Neměl byste se vzdávat naděje.
Nevzdal jsem se.
Zatím.
Tome.
Martini.
Hledala jsem jehlu a nit.
To je v pořádku. Tam nějaké jsou.
Je tu Dickieho prsten.
Jasně, dal jsem ho tam.
Proč bys ho někam dával? Proč ho máš?
Protože mi ho dal.
Ne abych si ho nechal, aby byl v bezpečí.
O čem to mluvíš?
Když jel do Palerma.
Měl strach, že ho tam okradou. Myslím.
Toho se nikdy předtím nebál.
Nikdy předtím nebyl na Sicílii. Říkal, že ho znepokojuje.
Tome.
Věděl, že se nevrátí.
Cože?
Je to tak?
Věděl už, co si udělá?
Proboha. To snad ne.
Jistě.
Řeknu mu to. Díky, pane Greenleafe. Na shledanou.
Co říkal?
Myslí si to samé, co já.
Chce, abychom přišli.
Je se soukromým očkem z New Yorku, který tě prý zná.
Tom Ripley.
Je velmi těžké vás najít.
Tohle jsem mu dal k jednadvacetinám.
Ukážete mi ho?
Díky.
Pěkný prsten.
Mohu s vámi chvíli mluvit?
Jistě.
Omluvte nás.
Odkud máte všechny ty peníze, Tome?
Jak jste k tomu prstenu opravdu přišel?
Máte mě za hlupáka? Jsem snad slepý?
Zabil jste Dickieho, že?
Oba jste je zabil.
Tak, pane Ripley...
povězte mi o Dickiem.
Nevím, jak to myslíte.
Chci, abyste mi řekl všechno, co o něm víte. Jako o člověku.
Bude to důvěrné.
Dobře.
Je ze zámožné rodiny, to jistě víte.
Před lety přijel do Evropy, aby před tím unikl.
Říkal, že chce být spisovatel.
Ale nikdy nic nenapsal.
Říkal, že chce být malíř.
Ale věděl, že ani to nedokáže.
Říkal si, jestli mu vůbec někdy něco půjde.
Všechno jen předstíral.
Věděl, že neměl... žádný talent.
Věděl, že s ním otec nesouhlasil.
A tížilo ho to.
Věděl, že ho Marge miluje
a že ji nedokáže milovat tak, jak by chtěla.
Ona věděla proč.
A on věděl, že to věděla.
Proč?
Protože miloval mě.
Svěřil se mi s tím v San Remu.
Proto tam vzal mě, ne Marge.
Aby mi řekl, že se mnou chce žít.
Co jste na to řekl?
Něco hrozného.
Řekl jsem mu, že mi přijde ubohý
a že s ním už nechci nic mít.
Kéž bych to tak neřekl.
Ranilo ho to.
Myslíte, že zabil Freddieho Milese?
Už si nejsem jistý, že ho nezabil.
Myslíte, že se zabil?
Obávám se, že možná ano.
Já myslím, že ano.
A s tím, co jste řekl, lépe chápu proč.
Známe tato fakta.
Naposledy byl váš syn viděn,
když se v Palermu odhlásil z hotelu Savona.
Recepční říkal, že se ptal na trajekty do Tunisu.
Takže usuzujeme, že měl namířeno tam.
Recepční také říkal, že působil jako v depresi, odevzdaně.
Pak už ho nikdo neviděl.
A s nikým se nespojil.
Kromě jednoho dopisu jeho bytné v Římě,
která ze starosti o něj
ten dopis přinesla inspektoru Ravinimu, který ho dal mě, abych vám ho ukázal.
Byl odeslán z Palerma 27. ledna.
V ten večer, kdy odplul do Tunisu.
Neexistuje záznam, že by tam dorazil.
Takže někde mezi Sicílií a severní Afrikou, na trajektu,
uprostřed noci,
se něco stalo.
Bytná neumí anglicky, proto jí napsal v italštině.
Tome, přečtěte ten dopis panu Greenleafovi, prosím.
„Vážená paní Buffiová,
doufám, že se máte dobře.
Omlouvám se, že píšu místo toho, abych o tom s vámi mluvil osobně.
Rozhodl jsem se toho bytu vzdát.
Moc se mi líbil.
A cením si všeho, co jste pro mě udělala, abych se cítil jako doma.
Ale do Říma se už nevrátím.
Nerad odcházím takhle,
tak přikládám nějaké peníze na vaše případné náklady,
když budete mít prázdný byt, než ho pronajmete.
Co se týče věcí v něm, mé oblečení a malířské náčiní
můžete prodat nebo vyhodit.
Rozhodně vyhoďte mé obrazy.
Jsou bezcenné.“
Moc jsem nad tím nepřemýšlela,
než jsem se v novinách dočetla, že zmizel.
„Je tam i pošta.
Jak osobní dopisy od rodiny a přátel,
tak obchodní korespondence, dopisy z banky a tak.
Všechno to můžete vyhodit. Už to nepotřebuju.
Kam jedu?
To nevím jistě. Ani co budu dělat.
Upřímně, cítím se ztracený.
Důvody znám, ale nebudu vás jimi zatěžovat.
Jen řeknu, že hluboce lituju
některých věcí, které se staly.
Věcí, které jsem udělal.
Díky, že jste na mě byla tak milá.
Byla jste jedna z mála.
S pozdravem...
Richard.“
Tím se všechno vyjasňuje.
Vyjádřete paní Greenleafové mou upřímnou soustrast.
Jistě.
Měl byste si ho nechat.
Ne, to nemohu.
Ano, můžete. A měl byste. Nebál se, že mu ho ukradnou.
Věděl, že se nevrátí. Proto vám ho dal. Vemte si ho.
- Jste si jistý? - Jsem.
Řekl by, kdyby chtěl, abych ho měl já.
- Díky. - Já děkuju vám, Tome.
Mrzí mě, že jsem o vašich motivech někdy pochyboval.
Teď vidím, že jste tím upřímným mladým mužem z New Yorku.
Přeju vám všechno dobré.
- Díky. - Opatrujte se.
Jsi v pořádku?
Budu.
Vracíš se domů?
Asi ano. Myslím, že je na čase.
No,
opatruj se, Marge.
Ty taky.
Takový ponurý den.
Je dokonalý.
Tak jak to šlo?
Myslím, že vás potěším.
Výborně.
Pascal to dělá už dlouho.
To jméno se mi líbí.
Timothy Fanshaw.
MÉ ATRANI
HODNĚ ŠTĚSTÍ – MARGE
VĚNOVÁNO RICHARDU GREENLEAFOVI, KTERÝ SDÍLEL MŮJ SEN O ATRANI
Tom.
Tom?
Kdo je Tom?
Tom Ripley.
Hláskujte mi to.
Překlad titulků: Jan Šauer