A lámpást!
Ez Ranuccio.
Indulás!
Ezúttal mit vétettél?
Csupán oltalomra van szükségem.
VELENCE
Csak ön után.
Ez a zeneszalon.
Bemutatom Annát és Ugót.
Ők itt szolgálnak.
Örvendek!
Arra van az olvasószoba.
Ez pedig a nappali.
Megmutassam a főbejáratot?
Miért, hol jöttünk be?
A hátsó bejáraton.
Itt találja a lenti előcsarnokot.
Igen tágas.
Erre lesz a főbejárat.
Az épület külön kikötőjénél.
Óvatosan!
Eléggé csúszós.
Mohás.
Azt hiszem, jó lesz a hátsó bejárat.
Megmutathatom a hálószobákat?
Minimum fél évre kell kivennie.
Megfelel.
Hosszú távra tervezek.
Meghiszem.
Ilyen helyet nem hagyna el az ember.
Jól mondja.
Itt, ugye?
Ferrara hadnagy.
Ravini nyomozó vagyok Rómából.
Richard Greenleaf
nem jelent meg.
Elmondta neki, amit kértem?
El.
Szóról szóra.
„Amennyiben nem jelenik meg záros határidőn belül,
kénytelen lesz olyan lépéseket tenni,
melyek kellemetlenek lesznek mindkettejüknek.”
Jól van.
Engem jelenleg csak az érdekel, hogy elhagyta-e Palermót.
Meglehet, hogy nem.
Honnan tudhatnám?
Megnézhetné ott, ahol beszélt vele.
És aztán?
Ha nem lesz ott?
Akkor azt javaslom, nyomozó, kezdjen nyomozni utána!
Itt lesz. Biztos.
- Itt lesz. Mindjárt megtalálom. - Csak nyugodtan!
Megvan! Amint láthatja.
Január 27-én jelentkezett ki.
Nem említette, hová megy?
Azt kérdezte, indul-e komp Tuniszba még aznap este.
Tuniszba?
Tunisz. Január 27.
És indult járat?
Igen.
Köszönöm!
Eléggé lehangoltnak tűnt.
Lehangoltnak?
Milyen értelemben?
Tudja,
mintha elveszett volna a gondolataiban.
A kettő azért nem ugyanaz.
Más lehangoltnak lenni és elveszni a gondolatainkban.
Úgy volt lehangolt, mint aki megbánta a bűnét?
Azt azért nem mondanám.
De honnan is tudhatnám?
És honnan tudhatná, hogy lehangolt volt,
ha szimplán elmerült a gondolataiban?
Én is elmerültem a gondolataimban, amikor reggel felöltöztem,
de nem voltam lehangolt.
Vagy annak tűnök?
Számomra lehangoltnak tűnt, érti?
A portás egy önjelölt pszichológus,
de sajnos egyik téren sem túl jó.
Pedig sok mindent tudnak a portások.
Több ügyemet is segítettek megoldani.
Szóval lehangolt?
Eléggé bizonytalan volt,
de végül a „megviselt” szót használta.
Elárulta, hová tervez utazni?
Észak-Afrikába.
Tessék?
Az érdekelte, indul-e komp Tuniszba.
Nyomozó úr...
ezennel tekinthetem lezártnak az ügyben való részvételemet?
Igen, hadnagy. Köszönöm!
A RENDŐRSÉG KERESI AZ ELTŰNT AMERIKAIT
Mr. Greenleafet legutóbb Palermóban látták.
Személyesen én kértem meg a Római Rendőrségtől,
hogy jelenjen meg nálunk.
De nem tett így.
Ennek tudatában úgy véljük, megpróbál kibújni a nyomozásunk alól.
Így hát felmerül a kérdés:
miért?
Amennyiben Mr. Greenleaf olvassa ezt, most hozzá szólok:
Mivel nem hajlandó válaszolni a kérdéseinkre,
felmerül a gyanúja annak,
hogy köze volt Mr. Miles meggyilkolásához.
Továbbá Mr. Ripley eltűnéséhez és esetleges halálához.
- Maga Thomas Ripley? - Igen, uram.
Olvastam az újságban, hogy eltűntnek nyilvánítottak.
Különös dolog ilyet olvasni önmagunkról.
Kérem, kövessen!
Nem egészen.
Van ott valaki, aki beszél olaszul?
Angolul?
Amerikai útlevél.
A sorozatszáma: 1-6-7-6-4-8.
A név pedig:
Elvileg január 28-án érkezett az országba.
Palermóból utazott Tuniszba.
Nem kérdezném, ha nem lenne fontos.
Igen, megértem, hogy időbe telik.
Moretti hadnagy vagyok Velencéből.
Itt van velem Thomas Ripley.
Ez biztos?
Igen. Az útlevele is itt van.
Elképesztő. Hol bukkant rá?
Jelentkezett nálunk.
Hol szállt meg?
Hol szállt meg Velencében?
Üzenem neki, hogy még ma este odautazom, hogy beszéljek vele.
Ne inkább őt küldjem Rómába?
Nem szükséges.
Én is kikérdezhetem.
Inkább majd én.
Rendben.
Jól van, Mr. Ripley. Meg is volnánk.
Ma este a lakásában
meglátogatja egy római nyomozó.
Ő majd beszámol a továbbiakról.
Ő szerepel az újságban?
Nem érdekes.
Igen?
Megkaphatom az útlevelemet?
Természetesen.
Holnap.
A fény.
Mindig a fény.
Miben segíthetek, uram?
STEIN'S RAGASZTÓ
Mr. Ripley már várja önt, nyomozó úr.
A társalgóban.
Pietro Ravini nyomozó vagyok.
Kerüljön beljebb!
Remélem, nem szakítottam félbe.
Nem. Épp levelet írtam.
Foglaljon helyet!
Köszönöm!
Szép lakás.
Köszönöm! Szeretem.
Rágyújthatok?
Persze.
Nos, az a tény, hogy beszélgetünk, egyvalamit világossá tesz.
Magát nem ölték meg.
Tessék?
Nem is olvasta az újságban?
A közelmúltban inkább kisebb városokban jártam.
És Signor Greenleaf
nem mondta, hogy a rendőrség szeretne beszélni önnel?
Nem.
Előkerült egy csónak Sanremóban,
méghozzá akkor, amikor önök ott jártak.
Elsüllyesztették. Véres volt.
Az idő alatt, amíg nem találtuk magát,
úgy véltük, az ön vére lehet.
Az enyém?
Mondta Dickie, hogy láttam Sanremo után?
Elhoztam a holmiját Atraniból.
- Atraniból? A feleségem odavalósi. - Valóban?
Igen. Gyönyörű hely, csak sok a lépcső.
Hát igen.
Egyébként említette, hogy ön elhozta a dolgait,
de nem volt okom hinni neki.
A fő, hogy ön itt van.
Él és virul.
Egyike Signor Greenleaf azon kevés barátjának,
aki hajlandó szóba állni velem.
A többi barátja nemigen volt segítőkész.
Olasz vonás lehet.
Főleg Nápolyban,
ahol gyakran kerülik a rendőrséget.
Én örömmel segítek.
Amikor beszéltem vele Rómában a gyilkosságot követően...
Ugye hallott Frederick Milesról?
Igen, olvastam.
Signor Greenleaf meglehetősen együttműködő volt velem,
vagyis azt hittem.
Hagytam, hogy elutazzon Rómából,
amennyiben közli velem, merre találom Palermóban.
De ezt nem tette meg.
Ráadásul ezt követően Palermóból is elutazott.
És most úgy tűnik, elhagyta az országot.
Hová ment?
Észak-Afrikába.
A tunéziai bevándorlásiakat nem érdekli.
De jó okom van azt hinni, hogy oda ment.
Nem lehet, hogy csak egyedül van valahol?
Gyakran elvonul festegetni.
Festegetni? Tényleg, hisz láttam.
De most nem erről van szó.
Egészen biztos, hogy más áll az utazása hátterében.
- Például? - Mit gondol?
Fogalmam sincs.
Például az, hogy gyanúsított.
Komolyan azt hiszi, Dickie-nek köze van Miles megöléséhez?
Talán nem erre utal az eltűnése?
És még szemtanú is van.
Mire?
Két férfi. Az egyik részeg, akit a másik egy kocsinak támasztott.
Egy ugyanolyan Fiat 500-asnak, mint amiben Miles holtteste volt.
Nem biztos, hogy Signor Greenleaf volt a másik férfi,
de az eset a lakása közelében történt.
Nem gondolja, hogy esetleg azért nem találják,
mert történt vele valami?
Valami?
Mármint meggyilkolták?
Miért gondolja ezt?
Írtak valamilyen csekkekről. Állítólag meghamisították őket.
Talán vele is tettek valamit.
Csak egy csekkről van szó.
Nem többről.
És nem történt hamisítás.
Írt a banknak egy levelet, ami megerősítette.
Nem azzal, amit írt, hanem magával az írógéppel.
Az írógépes hibák olyanok, mint az ujjlenyomatok.
Az övével írták. A márkája Hermes. Az „e” feljebb szerepel a többi betűnél.
Rablók nem gondolnának ilyenre.
Valóban nem.
Ön ismerte Milest?
Nem igazán. Nápolyban találkoztunk,
amikor Dickie-nél voltam Atraniban.
És egyetlen találkozás elég volt ahhoz, hogy ne kedvelje.
Signor Greenleaf ezt mondta.
Igen, így van.
Azt is mondta, hogy önnek köze lehetett
Signor Miles meggyilkolásához.
- Nekem? - Ezt mondta Rómában.
De tudtam, hogy hazudik.
Akkor jó.
Előfordulhat, hogy összevesztek valamin?
Nem tudom.
Nem tudhatja, aznap veszekedtek-e,
de azt igen, hogy volt-e köztük bármiféle feszültség.
Feszültség? Nem, de...
De?
Nem nekem kellene Dickie magánéletéről mesélnem.
Szerintem meg igen.
Tudhat olyasmiket a jelleméről,
amiket más nem.
Ezért jöttem el önhöz.
Signor Greenleaf sosem beszélt önnek a viszonyairól?
Hát, akkor kimondom én.
Felmerülhet a lehetősége annak,
hogy Signor Greenleaf és Miles talán...
szeretők voltak.
Nincs alibije a gyilkosság idejére.
Nem jelent meg, hogy válaszoljon a kérdéseimre.
Elvonult valahová, de nyilván nem festegetni,
és senkinek sem árulja el, hová. Még magának sem.
Tudom, nem szívesen feltételezne rosszat a barátjáról,
de ezek a tények.
Igen.
Köszönöm a beszélgetést, Thomas!
Nagyon sokat segített.
Szólok Moretti hadnagynak,
hogy holnap reggel küldje vissza az útlevelét.
Köszönöm!
Nem szükséges. Kitalálok. Köszönöm!
AZ ELTŰNTNEK HITT THOMAS RIPLEY ELŐKERÜLT VELENCÉBEN
RICHARD GREENLEAF SZÖKÉSBEN AZ ARANYIFJÚ
MARJORIE SHERWOOD SAJÁT FOTÓI SZERZŐ/FÉNYKÉPÉSZ
Ez most érkezett, Tommaso.
Vittorio Araldi gróf vendégül óhajtja látni egy rendezvényen
március 10-én a Palazzo Araldiban,
San Marcóban, Velencében, délután három órakor.
Maga szerint hol lehet Dickie? Tudja, nem igaz?
Nem. Talán Dél-Franciaországban.
Festeget.
Igazán? Ezt nem is hallottam.
Nagyon jó festő.
Di Massimo tanítványa.
Egyszer még engem is lefestett.
Én szívesen képviselném őt.
Már ha valóban ő Miles gyilkosa.
Akkor igen sokat érnének a festményei.
Remélem, ő tette.
Elnézést!
Ez nagyon izgalmas!
Ugye milyen unalmas?
Csak a pénz és semmi más.
Én csak a Château Margaux miatt jöttem.
El ne árulja nekik!
Reeves Minot vagyok. Kérem!
Tom.
Igen, tudom.
Találkozott a gróffal?
Üdvözöltem.
Autóversenyző.
A grófné pedig filmrendező.
Más szóval:
naplopók.
Maga az a frissesség, amire szükségük van.
New Yorkból jött?
Igen.
De most Olaszországban él.
Velencében bérelek lakást. Ön?
Én is, ha épp nem máshol vagyok.
Jelenleg itt lakom.
Mivel foglalkozik?
Jó kérdés.
Mivel foglalkozom?
Mivel is foglalkozom?
Tudom már! Műkereskedő vagyok.
Igen, az vagyok.
És maga? Sosem írtak a szakmájáról az újságban,
csak arról, hogy a szökevény hűséges barátja.
Én is műkereskedő vagyok.
Mindjárt gondoltam. Hamar felismerek egy kollégát.
Én is.
Nos, ha bármikor szeretne...
...beszélgetni...
...a művészetről...
hívjon fel!
És most ideje elvegyülnöm.
Ez a bor ára.
Örültem, Tom!
RÓMA
Signorina Marjorie Sherwood keresi önt telefonon.
Tom? Marge vagyok.
Marge! Szia!
Kivel beszéltem az előbb?
Ugóval, az inassal.
Kicsodával?
Merre vagy?
A vasútállomáson.
Itt? A Santa Lucia vasútállomáson?
Igen.
Pompás. Felveszlek.
Nem kell. Csak egy bőröndöm van.
Ugyan. Egyedül nem találsz ide.
Szerintem menni fog.
A della Saluténál vagy, igaz?
Igen.
Hát akkor jó utat!
És csak óvatosan a hajón!
Egy kicsit jobbra!
Az már sok.
Kicsit magasabbra!
Bekereteztettük.
- Tetszik? - Igen. Meseszép. Köszönöm!
Nemsokára egy barátommal fogok vacsorázni valahol a városban,
úgyhogy ma már nem lesz szükségem a szolgálataikra.
Egy ifjú hölggyel?
Igen.
Gratulálok, Thomas!
Nem erről van szó.
Ő csupán egy régi barátom.
Világos.
Folytasd!
De ma már nem kell dolgoznunk.
Marge! De örülök, hogy látlak!
Új fazon!
Ez? Hát igen, miért is ne?
Gyere! Ennyi a csomagod?
Erre lesz.
Ez mind a tiéd?
Ha nincs szezon, aprópénzért ki lehet venni.
És inas is van?
És takarítónő is. A lakással jár.
Hihetetlen.
Gyönyörű.
- Bort? - Kérek.
Tényleg gyönyörű.
Láttam pár fotódat egy magazinban.
- Igazán? - Igen.
- Nagyon jók lettek. - Köszönöm!
Egyébként két magazinban is szerepelnek.
Az Oggiban és a Le Oréban.
Tényleg? Csak az egyiket láttam.
Beszéltem Dickie apjával.
Képzelheted, mennyire zaklatott.
Miért is ne lenne?
Lehet, hogy meglátogat téged.
Itt?
Az országban van.
Rómában. A rendőrséggel beszél.
Remélem, eljön.
Szívesen segítek.
Bár szerintem nem kedvel.
Őszintén szólva tényleg nem.
Szerinte kihasználtad őt és Dickie-t.
Sajnálom, hogy így érez.
Nem vettem el semmit Dickie-től.
Beszéltél a rendőrséggel?
Igen, járt itt egy nyomozó.
- Ravini? - Ravini. Igen, ő volt az.
Mesélt az állítólagos szemtanúról?
Aki Dickie lakásánál járt?
Talán tényleg látta Freddie-t Dickie-vel.
De ez mit bizonyít?
Hogy Dickie kikísérte a kocsijához. Na és?
Pontosan. Ettől még nem ölte meg.
Említette az utazási csekkeket?
- Nem. - Dickie beváltott párat,
mielőtt elhagyta Palermót.
És ez fontos?
Nem tesz ilyet az ember, ha épp öngyilkosságra készül.
Ki állított ilyet?
Ravini. Az a rémes ember.
Nekem normálisnak tűnt. Viszont...
Nem, ebben biztos téved.
Szerintem is. Dickie nem lenne öngyilkos.
- De azért aggódom érte. - Kutya baja.
Biztos mentateát kortyolgat valahol Tangerben,
és azt sem tudja, mi folyik itt.
Ugye nem írt neked Palermóból?
Nem. Miért?
Csak próbálok rájönni, mi járhatott a fejében.
Te írtál neki?
Nem akarok kíváncsiskodni.
De biztos nehéz időszakon ment keresztül
Freddie halála és a rendőrség faggatózása miatt.
Írtam neki.
Nem fogalmaztam durván,
de sajnos azért kedves sem voltam.
Nem gondolod, hogy esetleg ez miatt...
Telt be nála a pohár?
Fogalmam sincs, mit érzett irántam.
Szóval kid halt meg?
Tessék?
Ez a hely. Ez egy palota.
Két szolgával.
A nénikém.
Tessék?
Dottie nénikém.
Ő nevelt fel, miután a szüleim meghaltak. Ő halt meg.
Tom, én csak viccelődtem.
Nem hittem, hogy történt valami.
Azt hinnénk, a szeretteink örökké élnek, pedig nem.
Ne haragudj! Szörnyen érzem magam.
Ugyan. Szép, hosszú élete volt.
És nem sokat örököltem. De gondoltam, magamra költöm,
ha már úgy töltöttem a telet, mint egy cigány.
Biztos ezt szánta volna nekem.
Merre jártál, mióta utoljára láttalak?
Az újságok szerint eltűntél.
Igen, de nem Tommal. Vagyis Dickie-vel.
Biztos azt hitted, vele vagyok,
de én is annyiszor láttam a télen, mint te.
- Hagyd csak! - Ne haragudj, Tom!
Semmi gond. Felejtsük el!
Nincs semmi baj.
Nem esett baja.
Semmi gond.
Csak egy könyv.
Azt hiszem, vár a szállásom.
Már foglaltál is szobát?
Még a pályaudvaron. Az Accademiába.
Az Accademiába? Az jó hely.
Felajánlottam volna, hogy maradj, de...
Igazán?
Köszönöm! Lemondhatom a szobát.
Szívesen körbenéznék.
A szobám.
Szép.
Jól van.
A te szobád.
Tetszik.
Örülök.
Milyen romantikus!
Ez ma este esedékes.
Tényleg? Rengeteg ilyet kapok.
Peggy Guggenheimtől is?
Szerintem a lánya küldte.
Igaz. „Pegeen Guggenheim.”
Akkor is elmehetnénk.
Nincs túl sok kedvem hozzá.
Ugyan már! Gondolj bele, kik lesznek ott!
Van egy elméletem.
Dickie útlevelet cserélt valakivel.
Például egy halásszal vagy egy kereskedővel,
hogy csendben elvonulhasson.
Ezért nem találják.
Ráadásul ő hamisította meg a csekkeket is.
Így ha a rendőrség megtalálja,
tudni fogják Dickie álnevét.
Ezzel csak az a gond, hogy januárban történt az állítólagos hamisítás,
de több ismerőse is látta Dickie-t februárban.
Kik?
Például én.
Mondja maga.
Vicceltem.
Tudom.
Elnézést!
Szerintem meghalt.
A hamisító végzett vele.
Miután megjelentek a fotóim az Oggiban,
két New York-i kiadó is megkeresett a könyvemmel kapcsolatban.
Önről és Dickie-ről szól?
Atraniról. Tele van fotókkal.
De a következő könyvemet Dickie-ről és magamról fogom írni.
És a közös életünkről.
Ideje mennünk.
Én még maradnék.
Magunkra hagynának?
Persze.
Mit csinálsz? Épp beszéltem velük.
Marge, ezeket nem érdekli Dickie.
Dehogynem. Mindent tudni akarnak róla.
Hogy megfeledkezzenek az unalmas életükről. Ennyi.
Én másképp látom.
Illetlenség hagynunk, hogy kihasználják Dickie-t.
Ez nekem fáj.
Hozok még egy italt.
Szerintem épp eleget ittál.
Menjünk!
Marge! Erre megyünk.
De én gondolázni akarok.
Most nem.
Ne már!
Akkor sosem érünk haza.
Kérlek!
Kérlek, Tommy!
Marge! Megjöttünk.
Jól van, gyere!
- Nincs nálad a kulcs. - Nincs. És tudod, miért?
Mert ilyen hosszú, rettentően nehéz,
és nem szoktam gondolázni.
Vissza tudna jönni?
Nem lehet, uram.
Elfelejtettem a kulcsomat.
Véget ért a műszakom. Keressen másik gondolát!
Vicces.
De majd csak jön valaki.
Majd ott átmászunk. A másik ajtóhoz van kulcsom.
Én át nem mászok.
Még megszúrna.
Ugyan, Marge! Nem nehéz.
Akkor majd én.
Odaadnád a kabátodat?
Hideg van.
Köszönöm!
„Tommy”?
Ne hívj Tommynak!
Azt mondta, megvár odakint.
Gondoltam, miért is ne, bár tény, hogy elég sokat ivott.
Megcsúszhatott és beverte a fejét.
Csúszósak a lépcsők a csatornánál.
A moha miatt.
Igen.
Megtaláltam.
Nagyszerű.
Hogy vagy?
Pocsékul. Másnaposan.
Kávét?
Kérek.
Ez ma reggel jött Mr. Greenleaftől.
JÓ LENNE ELBESZÉLGETNÜNK E. GREENLEAF
„Jó lenne elbeszélgetnünk.”
Ez a „jó lenne” egy kissé...
Zavarba ejtő?
Igen. Mondhatni.
Hát igen.
Ideje meglátogatnunk őt.
Nekem nem.
Ugyan miért nem?
Alighanem csak veled akar beszélni.
Szerintem veled is.
- Gondolod? - Te nem?
Szerintem nem.
Mit akarna tőlem? Veled akar beszélni, nem velem.
Reméltem, hogy egyedül jön.
Éppen eleget láttam azt a Marge-ot Rómában.
Mi a véleménye róla?
Nem ismerem valami jól.
Én sem.
Nem tartja fárasztónak?
Néha. De szerintem kedves.
Szerintem csak egyvalamit akart Richardtól.
Foglaljon helyet!
Nos, Tom, különös véget ért ez az ügy, igaz?
Véget?
Ön itt él. Richard ki tudja, merre van.
Beszéltem a rendőrséggel Rómában. Azzal a hogyishívják nyomozóval.
Ravinivel?
Bár nem mondta ki,
de meggyőződése, hogy Richard ölte meg azt a fiút.
Maga szerint képes lehetett rá?
Nem.
És maga szerint?
Csak jobban ismeri a fiát, mint én.
Nem. És ez az én hibám.
Sosem igyekeztem igazán megismerni.
Maga szerint...
lehet, hogy öngyilkos lett?
Ilyenre gondolni sem akarok.
Biztos jól van.
Azt mondja?
A rendőröknek is mondtam, hogy biztos festeget.
Di Massimóval? Tom, ez nevetséges.
Senki sem hallott róla.
Richard találhatta ki,
hogy elhiggyem, komolyan gondolja a festegetést.
És el is kellett volna hinnem.
Milyennek tűnt, amikor legutóbb látta?
Mint aki...
küszködne.
Őszintén szólva.
Az utolsó leveléből is erre következtettünk.
Azt írta, jól van, pedig nem.
Szerintem ne adja fel a reményt!
Nem adtam fel.
Egyelőre.
Tom!
Martinit csinálok.
Épp tűt és cérnát kerestem.
Csak nyugodtan. Találsz ott.
Ez Dickie gyűrűje.
Igen, én tettem oda.
Mégis miért? Hogy került hozzád?
Úgy, hogy nekem adta.
Azért, hogy őrizzem meg.
Miről beszélsz?
Amikor Palermóba ment.
Biztos attól tartott, hogy kirabolnák.
Sosem tartott ilyesmitől.
Még nem járt Szicíliában. Azt mondta, aggódik.
Tom...
Tudta, hogy nem jön vissza.
Tessék?
Ez az oka?
Már akkor tudta, hogy öngyilkos lesz?
Remélem, hogy nem.
Rendben.
Úgy lesz. Köszönöm, Mr. Greenleaf! Viszonthallásra!
Mit mondott?
Ugyanarra gondol, amire én is.
Látni akar minket.
Egy magánnyomozóval van, aki azt állítja, ismer.
Tom Ripley!
Önt nem könnyű megtalálni.
Ezt 21 éves korában adtam neki.
Megengedi?
Köszönöm.
Szép gyűrű.
Beszélhetnénk egy percet?
Hogyne.
Bocsásson meg!
Mondja csak, honnan van ez a sok pénz, Tom?
Igazából hogyan került a birtokába a gyűrű?
Bolondnak hisz? Azt hiszi vak vagyok?
Maga ölte meg Dickie-t, ugye?
Mindkettőjüket.
Nos, Mr. Ripley...
meséljen Dickie-ről!
Mire kíváncsi pontosan?
Arra kérem, mondjon el mindent, amit tud róla... a barátjaként!
Köztünk marad.
Rendben.
Mint tudja, gazdag családból származik.
Hogy távol kerüljön tőlük, Európába jött.
Azt mondta, író akar lenni.
De soha nem írt semmit.
Azt mondta, festő akar lenni.
De tudta, hogy az sem lehet belőle.
Azon tűnődött, vajon jó lesz-e valaha bármiben is.
Az egész élete színjáték volt.
Tudta, hogy... rendkívül tehetségtelen.
Tudta, hogy az apja neheztel rá.
És ez nagyon nyomasztotta.
Tudta, hogy Marge szereti,
de sosem volt képes ugyanúgy viszont szeretni őt.
Marge tudta, miért.
És Dickie is tudta, hogy tudja.
Miért?
Mert engem szeretett.
Sanremóban bevallotta.
Ezért vitt el oda engem, és nem Marge-ot.
Hogy elmondja, velem akar élni.
És maga mit felelt?
Valami rémeset.
Azt, hogy szánalmasan viselkedik,
és hogy többé hallani sem akarok felőle.
Bárcsak ne így mondtam volna!
Fájdalmat okoztam neki.
Ön szerint Dickie ölte meg Milest?
Már nem vagyok benne biztos, hogy nem.
Gondolja, hogy öngyilkos lett?
Attól tartok, lehetséges.
Szerintem is.
És azok után, amit elmondott, érthető, hogy miért.
Elmondom, mit tudunk.
Utoljára akkor látták a fiát,
amikor kijelentkezett a Hotel Savonából.
A portás szerint a Tunéziába tartó kompok után érdeklődött.
Tehát feltételezhető, hogy oda ment.
A portás azt is mondta, hogy lehangoltnak, megviseltnek tűnt.
Ezután senki sem látta többé.
És nem adott hírt magáról.
Kivéve egy levelet, amit egy portás hölgynek írt Rómába,
aki, mivel aggódott Dickie miatt,
elvitte Ravini felügyelőnek, aki átadta nekem, hogy elhozzam önnek.
A levelet január 27-én adták fel Palermóban,
aznap, mikor elindult Tunéziába.
De oda sosem érkezett meg.
Tehát valahol Szicília és Észak-Afrika között a kompon,
az éjszaka közepén,
valami történt.
A portás hölgy nem beszél angolul, ezért olaszul írt neki.
Tom, olvassa fel a levelet Mr. Greenleafnek!
„Kedves Signora Buffi!
Remélem, megkapta a levelemet.
Sajnálom, hogy csak üzenni tudok! Szerettem volna beszélni önnel.
Úgy döntöttem, otthagyom a lakást.
Nagyon szerettem.
És hálás vagyok azért, amit értem tett. Otthont adott.
De nem megyek vissza Rómába.
Sajnálom, hogy csak így eltűntem,
éppen ezért küldök egy kis pénzt kárpótlásul,
amiért ismét bérlőt kell keresnie.
Ami a ruháimat, a könyveimet és a festőkellékeimet illeti,
eladhatja őket, vagy meg is szabadulhat tőlük.
A festményeimet biztos ki akarja majd dobni.
Értéktelenek.”
Eleinte nem tartottam fontosnak.
De aztán olvastam az újságban, hogy nyoma veszett.
„Talál majd leveleket is,
mind családtagoktól, barátoktól,
mind üzleti ügyekről szólókat.
Azokat is kidobhatja. Már nincs rájuk szükségem.
Hogy hová megyek?
Nem tudom, ahogy azt sem, mihez kezdjek.
Kissé elveszettnek érzem magam.
Bár tudom az okát, inkább nem terhelném vele önt.
Egyszerűen megbántam jó pár dolgot,
ami a közelmúltban történt,
és amit tettem.
Köszönöm, hogy kedves volt velem!
Ellenben a legtöbb emberrel, akit ismerek.
Üdvözlettel...
Richard.”
Hát így már minden világos.
Adja át részvétemet Mrs. Greenleafnek!
Úgy lesz.
Ezt tartsa meg!
Nem fogadhatom el.
Ugyan, dehogynem. Nem attól tartott, hogy ellopják.
Tudta, hogy nem jön vissza. Ezért adta magának. Vegye csak el!
- Biztos? - Persze.
Megírta volna, ha nekem szánja.
- Köszönöm! - Én köszönöm, Tom!
És sajnálom, hogy kételkedtem magában!
Már tudom, hogy egy őszinte embert ismertem meg.
Mert maga ilyen. Minden jót kívánok!
- Köszönöm! - Vigyázzon magára!
Jól vagy?
Megleszek.
Hazamész?
Azt hiszem, igen. Itt az ideje.
Hát...
vigyázz magadra, Marge!
Te is!
Milyen unalmas egy nap!
Szerintem tökéletes.
Hogy sikerült?
Úgy vélem, elégedett lesz.
Kiváló.
Pascal érti a dolgát.
Tetszik ez a név.
Timothy Fanshaw.
AZ ÉN ATRANIM
A LEGJOBBAKAT: MARGE
RICHARD GREENLEAFNEK, AKIVEL OSZTOZHATTAM AZ ÁLMAIMON ATRANIBAN
Tom!
Tom?
Milyen Tom?
Tom Ripley.
Betűzze le!
A feliratot fordította: Tulik Dániel