Lumina!
E Ranuccio.
Să mergem!
Ce-ai mai făcut de data asta?
Am nevoie doar de un loc în care să stau.
VENEȚIA
Intrați!
Aceasta e camera de muzică.
Ei sunt Anna și Ugo.
Serviciile lor sunt incluse.
Încântat!
Acolo e sala de lectură.
Iar acesta e salonul.
Vreți să vedeți intrarea principală?
Nu pe acolo am trecut?
Era prin spate.
La capătul acestor scări este holul.
Destul de mare...
care duce direct la intrarea principală,
unde este un canal privat.
Aveți grijă!
Se alunecă.
E mușchi.
Cred că voi folosi intrarea menajerilor.
Vă pot arăta dormitoarele?
Se închiriază pe minimum șase luni.
E-n regulă.
Aș putea sta mai mult.
Cu siguranță.
Odată ajuns, nu veți mai dori să plecați.
Tot ce se poate.
Aici, da?
Locotenent Ferrara.
Sunt inspectorul Ravini, din Roma.
Richard Greenleaf...
Nu s-a prezentat.
I-ați transmis ceea ce v-am spus?
I-am transmis.
Cuvânt cu cuvânt.
„Neprezentarea dv. la inspectorul Ravini fără întârziere
îl va forța să ia anumite măsuri
care vor fi dezagreabile...”
Bine.
Mă interesează să știu dacă chiar a plecat din Palermo.
Poate fi încă acolo.
Eu de unde să știu?
Puteți începe cu verificarea locului în care l-ați găsit.
Și apoi?
Dacă nu mai e acolo?
Atunci, trebuie să vă faceți munca de inspector.
Trebuie să apară.
- Este, îl găsesc imediat. - Da, nu vă grăbiți!
Uitați-l! Puteți vedea singur.
A plecat din hotel pe 27 ianuarie.
A spus cumva unde pleacă?
M-a întrebat de un feribot spre Tunisia în acea noapte.
Spre Tunisia?
Tunisia. 27 ianuarie.
Era?
Era.
Mulțumesc.
Părea puțin deprimat.
Deprimat.
În ce sens?
Păi...
Ca și cum era absorbit de gânduri.
Nu e același lucru.
„Deprimat” și „absorbit de gânduri” sunt două lucruri diferite.
Deprimat, ca un om chinuit de vină, de remușcări?
N-aș spune asta.
Cum aș fi putut să-mi dau seama?
Eu nu înțeleg cum de știți că era deprimat
dacă mi-ați spus că vi s-a părut doar absorbit de gânduri.
Și eu, azi-dimineață, când mă îmbrăcam, eram absorbit de gânduri,
dar nu eram deloc deprimat.
Par deprimat?
Mie așa mi s-a părut, da?
Recepționerul se crede psiholog,
dar nu se pricepe nici la una, nici la alta.
De fapt, recepționerii știu tot.
M-au ajutat să rezolv multe cazuri de omor.
Deprimat, în ce sens?
A fost destul de vag,
dar, când am insistat, a folosit termenul „resemnat”.
Știa cumva unde putea să fi plecat?
În Africa de Nord.
Poftim?
Da, a întrebat de un feribot către Tunisia.
Dle inspector...
pot considera că a fost suficient sprijinul acordat acestei anchete?
Da, dle locotenent. Mulțumesc.
POLIȚIA CAUTĂ UN AMERICAN DISPĂRUT
Dl Greenleaf a fost văzut ultima oară în Palermo.
A fost convocat oficial de Poliția Roma și de mine personal,
pentru a da niște răspunsuri.
Nu s-a prezentat.
Comportamentul său denotă faptul că a vrut să evite întrebările noastre.
Prin urmare, ne întrebăm, evident...
De ce?
Doresc să fie foarte clar, în caz că dl Greenleaf citește articolul.
Prin refuzul său de a răspunde la anumite întrebări,
riscă să fie acuzat de complicitate
la uciderea dlui Miles.
Și la dispariția și posibila ucidere a dlui Ripley.
- Sunteți Thomas Ripley? - Da, dle.
Am văzut în ziar că sunt considerat dispărut.
E ciudat să vezi așa ceva.
Veniți cu mine, vă rog.
Nu, vă înșelați.
E cineva care vorbește italiană acolo?
Engleză?
Un pașaport american.
Numărul 1-6-7-6-4-8.
Numele...
Data sosirii ar trebui să fie 28 ianuarie.
Din Palermo către Tunisia.
N-aș întreba dacă n-ar fi important.
Da, înțeleg că e nevoie de puțin timp.
Dle inspector, locotenent Moretti, Veneția.
Îl am în fața mea pe Thomas Ripley.
Sunteți sigur?
Da. Am aici pașaportul lui.
Imposibil! Unde l-ați găsit?
Doar ce-a intrat.
Întrebați-l unde stă!
Unde stați în Veneția?
Spuneți-i că diseară vin la Veneția să vorbesc cu el.
Nu preferați să vină el?
Nu, e-n regulă așa.
L-aș putea interoga eu aici.
Nu, vin eu.
Bine.
E totul în regulă, dle Ripley.
În seara asta va veni la dv.
un inspector de la Roma.
Vă va interoga și vă va explica ce se întâmplă.
Cel care apare în ziar?
Nu contează.
Da?
Îmi puteți da pașaportul?
Da, desigur.
Mâine.
Lumina.
Întotdeauna lumina.
Cu ce vă pot ajuta, dle?
Dl Ripley vă așteaptă, dle inspector.
În salon.
Sunt inspectorul Pietro Ravini, Poliția Roma.
Da, poftiți!
Sper că n-am întrerupt nimic important.
Nu. Scriam doar o scrisoare acasă.
Luați loc, vă rog!
Mulțumesc.
Frumoasă casă!
Mulțumesc. Îmi place.
Îmi permiteți să fumez?
Desigur.
Faptul că stăm aici rezolvă o chestiune importantă.
N-ați fost ucis într-o barcă.
Poftim?
N-ați citit despre asta în ziar?
Am fost în orașe mici înainte să vin aici.
Și signor Greenleaf
nu v-a spus că poliția vrea să vorbească cu dv.?
Nu.
S-a găsit o barcă în San Remo
în zilele în care erați acolo cu signor Greenleaf.
Scufundată. Cu pete de sânge.
Evident, având în vedere că erați dispărut, din câte știam noi,
am crezut că putea fi sângele dv.
Al meu?
Dickie nu v-a zis că l-am văzut după San Remo?
I-am adus lucrurile din Atrani.
- Din Atrani? Soția mea e de acolo. - Da?
Da. Un loc frumos, dar prea multe scări.
Da.
Da, mi-a spus că i-ați adus niște lucruri la Roma,
dar n-am avut niciun motiv să-l cred.
În orice caz, iată-vă aici!
Nu sunteți mort.
Sunteți printre puținii care-l cunosc pe signor Greenleaf
care doresc să vorbească cu mine.
Ceilalți prieteni ai săi sunt extrem de indisponibili.
O trăsătură italiană, mă tem.
Și, mai ales în jurul Napoli,
nici nu vor s-audă de discuții cu poliția.
Eu o fac cu plăcere.
Când am vorbit cu el la Roma, după crimă...
Știți de uciderea lui Frederick Miles?
Da, am citit.
Da. După aceea, signor Greenleaf a fost foarte cooperant cu mine,
sau așa am crezut.
I-am permis să părăsească Roma,
câtă vreme a promis să mă anunțe unde stă în Palermo.
N-a făcut asta.
Apoi a părăsit Palermo, fără să mă anunțe nici de acest lucru.
Acum, se pare că a plecat din țară.
Unde?
În Africa de Nord, cred.
Tunisia immigrazione nu-și dă interesul.
Dar am motive să cred că s-a dus acolo.
Nu credeți că s-a dus undeva de capul lui?
Face asta uneori, ca să picteze.
Ca să picteze? Da, am văzut cum pictează.
Nu, nu s-a dus să picteze.
Sunt sigur că drumurile sale au legătură cu altceva.
- Cum ar fi? - Dv. ce credeți?
Habar n-am.
Cum ar fi un suspect de crimă.
Chiar credeți că Dickie are de-a face cu ce-a pățit Freddie Miles?
Nu așa se comportă?
Și există un martor.
La ce?
Doi bărbați. Unul foarte beat, celălalt sprijinindu-l de mașină.
Una la fel ca cea în care a fost găsit trupul lui Miles, o Cinquecento.
Nu știm sigur dacă celălalt bărbat era signor Greenleaf,
dar s-a întâmplat aproape de apartamentul lui.
Nu credeți că, poate, nu-l găsiți
din cauză că a pățit el ceva?
El?
Că cineva l-a omorât pe el?
De ce spuneți asta?
Cecurile despre care am citit. Scria „Falsificate de cineva”.
Poate că i-au făcut ceva.
Cecul, nu cecurile.
A fost unul singur.
Și nu, n-a fost un fals.
A confirmat el într-o scrisoare adresată băncii.
Nu prin ceea ce a scris, ci pe ce a fost redactată.
Defectele mașinii de scris pot fi la fel de bune ca amprentele.
A folosit mașina lui de scris. Marca Hermes, cu un „E” ușor ridicat.
Niciun hoț nu s-ar gândi la asta.
Nu.
Îl știați pe Miles.
Nu prea. L-am cunoscut anul trecut în Napoli,
când stăteam cu Dickie în Atrani.
Dar chiar și o singură întâlnire v-a creat o impresie proastă,
conform dlui Greenleaf.
Da, așa e.
A sugerat că dv. ați fi putut avea de-a face
cu uciderea dlui Miles.
- Eu? - Da, mie mi-a zis, la Roma.
Dar am simțit minciuna.
Foarte bine.
Credeți că e posibil să se fi certat?
Nu știu.
Nu știți dacă s-au certat atunci,
dar poate știți dacă existau neînțelegeri între ei.
Neînțelegeri nu, dar...
Dar?
N-ar trebui să vorbesc despre viața personală a lui Dickie.
Cred că ar trebui.
Puteți oferi detalii despre caracterul său
imposibil de aflat altfel.
De aceea am venit să vă văd.
Signor Greenleaf nu v-a vorbit despre latura amoroasă?
O voi spune eu, atunci, dacă dv. n-o faceți.
Nu pot exclude posibilitatea
ca signor Greenleaf și Miles să fi fost, poate...
într-o relație.
Deci nu are niciun alibi pentru noaptea crimei.
A refuzat să se prezinte la interogatoriu.
S-a dus undeva, și nu ca să picteze,
și nu spune nimănui, nici măcar dv., unde este.
Știu că nu vreți să credeți ce e mai rău despre prietenul dv.,
dar asta e starea de fapt.
Da.
Mersi că ai vorbit cu mine, Thomas.
Informațiile tale sunt prețioase.
Îi zic locotenentului Moretti
să-ți aducă aici pașaportul mâine-dimineață.
Mulțumesc.
Nu, mă descurc. Mulțumesc.
AMERICANUL DISPĂRUT THOMAS RIPLEY GĂSIT TEAFĂR ȘI NEVĂTĂMAT ÎN VENEȚIA
RICHARD GREENLEAF, UN PLAYBOY FUGAR
FOTOGRAFII EXCLUSIVE DE MARJORIE SHERWOOD SCRIITOARE / FOTOGRAFĂ
Poftim, Tommaso! Tocmai a sosit.
Contele Vittorio Araldi dorește să vă găzduiască la petrecerea
care va avea loc în data de 10 martie, la Palazzo Araldi,
în San Marco, Veneția, la ora 15:00.
Tu unde crezi că e Dickie? Știi, nu?
Nu știu. Poate e-n sudul Franței.
Ca să picteze.
Pictează? N-am citit nicăieri asta.
E un pictor foarte bun.
A studiat cu Di Massimo.
Odată mi-a făcut portretul.
M-ar interesa să fiu agentul lui.
Mai ales dacă l-a ucis pe Miles.
Tablourile lui ar valora o avere.
Sper că el a fost.
Mă scuzați.
Ce palpitant!
Ce plictisitor e totul, nu?
O mulțime de bani și cam nimic altceva.
Am venit doar pentru Château Margaux.
Nu spune nimănui!
Reeves Minot. Te rog!
Tom.
Da. Știu.
Ai cunoscut gazda noastră, contele?
Doar cât l-am salutat.
Face curse de mașini.
Contesa produce filme.
Cu alte cuvinte...
nu fac nimic.
Tu ești sângele nou de care are nevoie anemia lor.
Ești din New York?
Da.
Dar acum locuiești în Italia.
Păstrez o locuință în Veneția. Tu?
Când nu sunt în altă parte, da.
Momentan, da.
Cu ce te ocupi?
Bună întrebare!
Cu ce mă ocup?
Știu. Sunt dealer de artă.
Da, asta fac.
Tu? Articolele nu menționează niciodată profesia ta,
ci doar „un prieten loial al fugarului”.
Și eu sunt dealer de artă.
M-am gândit eu! De obicei îmi dau seama.
La fel și eu.
Ei bine, dacă vrei vreodată să...
discutăm, să zicem...
despre artă...
sună-mă!
Acum trebuie să socializez.
Prețul vinului.
Mi-a făcut plăcere, Tom.
ROMA
Dle Ripley, la telefon dra Marjorie Sherwood.
Tom? Sunt Marge.
Marge! Bună!
Cine a răspuns la telefon?
Era Ugo, majordomul.
Cine?
Unde ești?
Sunt la gară.
Aici? În Santa Lucia?
Da.
Grozav! Vin să te iau.
Nu e nevoie. N-am bagaje grele.
Prostii! N-o să găsești unde stau.
Cred că găsesc.
Lângă Madonna della Salute, nu?
Da, așa e.
Bine, dacă insiști...
Ai grijă când calci pe vaporetto!
Puțin mai la dreapta.
Nu, prea mult.
Puțin mai sus.
L-am înrămat.
- Îți place? - Da, frumos. Mulțumesc.
Ascultați! Va veni o prietenă și probabil vom lua cina în oraș,
așa că sunteți liberi restul zilei.
O domnișoară?
Așa aș spune.
Bravo, Tommaso!
Nu e cum crezi.
E doar o veche prietenă.
Bine.
Hai!
A zis că suntem liberi.
Marge, ce mă bucur să te văd!
Uită-te la tine!
Asta! Păi, de ce nu?
Intră! Atât ai?
Pe-aici.
Totul e al tău?
Chiriile sunt mici în afara sezonului.
Și majordom?
Și menajeră. Servicii incluse.
Nu-mi vine să cred!
Adică e frumos.
- Vin? - Sigur.
Foarte frumos.
Ți-am văzut fotografiile în revistă.
- Serios? - Da.
- Sunt foarte bune. - Mulțumesc.
Au apărut în două reviste, de fapt.
Oggi și Le Ore.
Serios? Am văzut doar una.
Am vorbit cu dl Greenleaf.
E extrem de supărat, îți dai seama.
Cum ar putea să nu fie?
Probabil va veni să vorbească cu tine.
Vine aici?
E în Italia.
La Roma. Vorbește cu poliția.
Chiar sper să vină.
Dacă pot ajuta cu ceva...
Deși nu cred că mă place.
Sincer, așa e.
Crede că ai profitat de el și de Dickie.
Îmi pare rău că asta crede.
N-am luat nimic de la Dickie.
Cu tine a vorbit poliția?
Da, am vorbit cu inspectorul...
- Ravini. - Ravini. Cred că așa îl chema.
Ți-a spus despre așa-numitul martor?
De lângă casa lui Dickie?
Poate chiar l-a văzut pe Freddie cu Dickie.
Ce dovedește asta?
Că Dickie ajuta pe cineva. Și ce dacă?
Exact. Nu înseamnă că l-a ucis.
Ți-a zis despre cecurile de călătorie?
- Nu. - Dickie a-ncasat sute de dolari
sub forma asta înainte să plece din Palermo.
Înseamnă ceva?
Nu e ceva ce ai face dacă ai de gând să te sinucizi.
Cine spune asta?
Ravini. Ce om îngrozitor!
Mie mi s-a părut de treabă. Dar...
Sigur se înșală în privința asta.
Și eu zic la fel. Dickie n-ar face asta.
- Dar îmi fac griji pentru el. - Sigur e bine.
Stă prin vreun bar din Tangier și bea ceai de mentă,
fără să aibă habar ce e pe-aici.
Nu ți-a scris din Palermo, nu?
Nu. De ce?
Încerc să înțeleg care era starea lui de spirit acolo.
Tu i-ai scris?
Nu vreau să fiu indiscret.
Doar că, probabil, era vulnerabil atunci,
după Freddie și felul în care l-a tratat poliția.
I-am scris.
N-a fost o scrisoare urâtă,
dar nici prea plăcută, îmi pare rău s-o spun.
Nu crezi că asta s-ar putea să-i fi...
Umplut paharul?
Sincer, nu știu ce am însemnat pentru el.
Serios, cine a murit?
Poftim?
Locul ăsta. E un palat.
Și doi servitori.
Mătușa mea.
Poftim?
Mătușa care m-a crescut
după ce ai mei au murit într-un accident rutier. Ea a murit.
Tom, glumeam.
Nu credeam că chiar s-a întâmplat.
Crezi că oamenii dragi trăiesc veșnic, dar nu e așa.
Îmi pare tare rău! Sunt foarte jenată.
E-n regulă. A trăit mult și bine.
Nu sunt mulți bani, dar m-am gândit să mă răsfăț
după cum am trăit în iarna asta, ca un gitan.
Și-ar fi dorit asta pentru mine.
Unde ai fost de când ne-am văzut?
Conform ziarelor, ai dispărut.
Da, dar nu cu Tom. Nu cu Dickie.
Probabil ai crezut că eram cu el,
dar l-am văzut cât l-ai văzut și tu toată iarna.
- Șterg eu. - Nu! Tom, îmi pare rău.
E-n regulă. Stai liniștită.
E-n regulă acum.
Stai liniștită, e-n regulă.
E-n regulă.
E doar un album.
Ar trebui să mă duc la hotel.
Deja ai rezervat o cameră?
Din gară. La Accademia.
Accademia! E frumos.
Voiam să-ți spun să rămâi aici, dar...
Serios?
Mulțumesc. Pot anula rezervarea.
Mi-ar plăcea să văd restul.
Camera mea.
Frumos!
Bine.
Camera ta.
Îmi place camera mea.
Mă bucur.
Ce romantic!
Asta e diseară.
Da? Primesc multe.
De la Peggy Guggenheim?
Cred că e de la fiica ei.
Da, „Pegeen Guggenheim”.
Tot ar trebui să mergem.
Nu cred că am chef, Marge.
Haide! Gândește-te cine ar putea veni.
Am o teorie.
Dickie a făcut schimb de pașapoarte cu cineva.
Un pescar napolitan sau un furnizor roman,
ca să poată pleca spre o viață liniștită.
De-asta nu-l găsește nimeni.
Și tipul ăsta a falsificat cecurile.
Deci, dacă poliția îl găsește pe el,
o să știe ce nume folosește Dickie.
Problema cu ideea asta e că așa-numita falsificare a fost în ianuarie,
și mulți cunoscuți l-au văzut în februarie.
Cine?
Eu, de exemplu.
Așa zici tu.
Glumesc.
Știu.
Mă scuzați.
Eu cred că a murit.
Ucis de falsificator.
După ce revista Oggi mi-a publicat fotografiile,
am fost contactată de două edituri din New York pentru cartea mea.
E despre tine și Dickie?
E despre Atrani. Conține fotografii.
Dar viitoarea mea carte va fi despre mine și Dickie
și viața împreună.
Ar trebui să plecăm.
Încă nu vreau.
Ne scuzați puțin?
Sigur.
Ce faci? Vorbeam cu oamenii ăia.
Marge, nimănui de aici nu-i pasă de Dickie.
Ba da! Vor să știe totul despre el.
Ca să-i distragă de la viețile lor plictisitoare. Atât.
Nu sunt de acord.
Nu se cuvine să-i lăsăm să-l folosească așa.
Mi se face greață.
Mă duc să mai beau ceva.
Cred că ai băut destul.
Să mergem!
Marge! Încoace!
Vreau să iau o gondolă înapoi.
Nu.
Haide!
Nu. Va dura o veșnicie.
Te rog!
Te rog, Tommy.
Marge! Am ajuns.
Bine. Hai!
- N-ai luat cheia. - Nu, și știi de ce?
Fiindcă e atât de lungă și grea cât un revolver
și de obicei nu iau gondola acasă.
Vă puteți întoarce?
Nu pot, dle.
Am uitat cheile.
Îmi pare rău, am terminat tura. Luați altă gondolă.
Nostim.
Sigur o să apară cineva.
Putem sări gardul ăla și s-o luăm prin față. Cheia aia o am.
Eu nu sar ăla.
Are țepi.
Hai, uită-te la el! E ușor.
Bine, o fac eu.
Poți să-mi lași haina ta?
E frig.
Mulțumesc.
„Tommy”?
Nu-mi spune „Tommy”!
A zis că vrea să mă aștepte acolo.
Am crezut că e-n regulă, chiar dacă băuse mult.
Probabil a alunecat și s-a lovit la cap.
Pot fi foarte alunecoase. Treptele canalelor.
Mușchiul.
Da.
Am deschis.
Bine.
Cum te simți?
Îngrozitor. Mahmură.
Cafea?
Da.
Asta a sosit azi-dimineață. De la dl Greenleaf.
DORESC O ÎNTÂLNIRE CU DUMNEATA E. GREENLEAF
„Doresc o întâlnire cu dumneata.”
Acel „dumneata” e puțin...
Dubios?
Da. Oarecum.
Da.
Ar trebui să pornim în curând.
N-ar trebui să merg.
Sigur c-ar trebui. De ce nu?
Zice „cu dumneata”, nu „cu voi”.
„Dumneata” e plural.
- Da? - Păi nu?
Așa cred.
Atunci, a greșit. Vrea să te vadă pe tine, nu pe mine.
Chiar speram să vii singur.
Mi-a ajuns cât am văzut-o la Roma pe acea Marge.
Ce părere ai despre ea?
Nu o cunosc prea bine.
Ei bine, nici eu.
N-o găsești puțin obositoare?
Uneori. Mi se pare în regulă.
Eu cred că urmărea un singur lucru la Richard.
Ia loc!
Ei bine, Tom, ciudat final, nu-i așa?
Final?
Tu locuiești în Italia. Richard, unde o fi.
Am vorbit cu poliția din Roma. Cu inspectorul ăla... cum l-o chema.
Ravini?
N-a spus-o explicit,
dar se vede că el crede că Richard l-a ucis pe tânăr.
Tu crezi că e capabil de așa ceva?
Nu.
Dumneavoastră?
Vă cunoașteți fiul mai bine decât mine.
Dar nu-l cunosc. Asta e vina mea.
Nu m-am străduit prea tare să-l cunosc.
Crezi
că putea să-și fi luat viața?
Nu vreau să mă gândesc la asta.
Sigur e bine.
Chiar ești sigur?
Cum am spus poliției, poate pictează pe undeva.
Cu Di Massimo? Tom, e ridicol.
Nimeni n-a auzit de el.
Cred că Richard l-a inventat
ca să mă convingă că ia în serios pictura.
Ceea ce chiar trebuia să iau în serios.
Cum ți s-a părut ultima oară când l-ai văzut?
Mi s-a părut...
puțin stresat.
Sincer să fiu.
Da, așa era și în ultima scrisoare primită de la el.
A zis că era bine, dar nu era.
N-ar trebui să vă pierdeți speranța.
Nu mi-am pierdut-o.
Încă.
Tom!
Martini!
Căutam o ață și un ac.
E-n regulă. Sunt câteva acolo.
E aici inelul lui Dickie.
Așa e, eu l-am pus acolo.
De ce să-l pui undeva? De ce să fie la tine?
Pentru că mi l-a dat el.
Adică nu de tot, doar să i-l păstrez.
Despre ce vorbești?
Când ne-am dus la Palermo.
Își făcea griji că o să i-l fure cineva acolo, cred.
Înainte n-a avut astfel de griji.
Nu mai fusese în Sicilia. Era îngrijorat de asta, a zis.
Tom!
Știa că nu se mai întoarce.
Poftim?
De-asta?
Știa deja ce gest urmează să facă?
Doamne! Sper că nu.
Desigur.
Așa voi face. Mulțumesc, dle Greenleaf. La revedere!
Ce-a zis?
E de aceeași părere cu mine.
Vrea să mergem la el.
E cu un detectiv privat din New York. Spune că te știe.
Tom Ripley.
Ești un om tare greu de găsit.
I l-am dat când a împlinit 21 de ani.
Pot să-l văd?
Mulțumesc.
Frumos inel!
Putem să vorbim o clipă?
Desigur.
Ne scuzați.
Deci, de unde provin toți banii ăștia, Tom?
Cum a ajuns acel inel la tine, de fapt?
Mă crezi prost? Crezi că sunt orb?
L-ai ucis pe Dickie, nu-i așa?
Tu i-ai ucis pe amândoi.
Deci, dle Ripley...
povestește-mi despre Dickie!
Nu știu la ce te referi.
Îți cer să-mi spui tot ce știi despre el, despre cum era ca om.
O să păstrez confidențialitatea.
Bine.
Provine dintr-o familie bogată, după cum bine știi.
A venit în Europa acum câțiva ani ca să scape de tot.
Spunea că vrea să fie scriitor.
Dar n-a scris nimic.
Spunea că vrea să fie pictor.
Dar știa că n-o să reușească nici asta.
Se întreba dacă o să fie vreodată bun la ceva.
Tot ce făcea era de fațadă.
Știa că era... extrem de netalentat.
Știa că tatăl său îl desconsidera.
Iar asta l-a afectat profund.
Știa că Marge îl iubea
și că el nu putea s-o iubească așa cum își dorea ea.
Ea știa de ce.
Iar el știa că ea știe.
De ce?
Pentru că mă iubea pe mine.
Mi-a mărturisit la San Remo.
De aceea m-a luat pe mine cu el, nu pe Marge.
Să-mi propună să locuim împreună.
Și tu ce ai zis?
Ceva îngrozitor.
I-am spus că îl consider jalnic
și că nu voiam să mai am de-a face cu el.
Mi-aș fi dorit să n-o fi spus așa.
L-a rănit.
Crezi că el l-a ucis pe Freddie Miles?
Acum nu mai sunt sigur că n-a făcut-o.
Crezi că s-a sinucis?
Mi-e teamă că e posibil.
Eu cred că s-a sinucis.
Iar acum, după ce mi-ai spus, înțeleg mai bine motivul.
Uite ce știm...
Fiul dv. a fost văzut ultima oară
plecând de la Hotelul Savona din Palermo.
Recepționerul a spus că a întrebat de feriboturi spre Tunisia.
Putem presupune că acolo s-a dus.
Recepționerul a mai spus că părea deprimat, resemnat.
Nu poate spune nimeni că l-a văzut după aceea.
Și nu a mai corespondat cu nimeni.
Cu excepția unei scrisori către proprietara apartamentului din Roma,
care, îngrijorată pentru bunăstarea lui,
i-a înmânat-o inspectorului Ravini, care mi-a dat-o mie să v-o arăt.
A fost trimisă din Palermo, pe 27 ianuarie,
în noaptea plecării spre Tunisia.
Nu sunt înregistrări că a și ajuns.
Deci, undeva între Sicilia și Africa de Nord, pe feribot,
în toiul nopții,
s-a întâmplat ceva.
Proprietara nu vorbește engleză, de asta el a scris scrisoarea în italiană.
Tom, citește-i scrisoarea dlui Greenleaf, te rog.
„Stimată dnă Buffi,
Sper că sunteți bine.
Îmi cer scuze că vă scriu, în loc să vă spun personal acest lucru.
Am decis să las apartamentul.
Îmi place mult.
Și apreciez că v-ați străduit să mă simt ca acasă.
Dar n-am de gând să mă întorc la Roma.
Îmi pare rău că plec așa
și includ niște bani pentru cheltuielile pe care le veți avea
cu apartamentul gol, până reușiți să-l închiriați.
Cât privește lucrurile din el, hainele, cărțile și materialele de pictură,
puteți să le vindeți sau să le aruncați.
Tablourile mele sigur veți vrea să le aruncați.
N-au nicio valoare.”
Nu dădusem prea mare importanță.
Până am citit în ziar despre dispariția sa.
„Sunt și scrisori,
atât personale, de la prieteni și rude,
cât și de afaceri, de la bănci, etc.
Le puteți arunca pe toate. Nu mai am nevoie de nimic.
Unde plec?
Nu știu nici asta, nici ce voi face.
Sincer să fiu, mă simt pierdut.
Cunosc motivele, dar nu vă voi împovăra cu ele.
Vă spun doar că am niște regrete amarnice
legate de anumite lucruri petrecute,
lucruri făcute de mine.
Mulțumesc că ați fost bună cu mine.
Puțini oameni au fost astfel.
Cu respect...
Richard.”
Cred că asta clarifică lucrurile.
Transmiteți condoleanțele mele dnei Greenleaf!
Așa voi face.
Ține tu ăsta!
Nu, nu-l pot păstra.
Ba da, poți, și trebuie. Nu i-a fost teamă că o să-i fie furat.
Știa că nu se mai întoarce. De-asta ți l-a dat. Ia-l!
- Sunteți sigur? - Da.
Dac-ar fi vrut să fie la mine, ar fi zis.
- Mulțumesc. - Eu îți mulțumesc, Tom.
Îmi pare rău că m-am îndoit de motivele tale.
Acum văd că ești tânărul sincer care mi-a plăcut
la New York și-ți doresc numai bine.
- Mulțumesc. - Ai grijă!
Ești bine?
Voi fi.
Te duci acasă?
Așa cred. Cred că e timpul.
Ei bine...
ai grijă de tine, Marge!
Și tu.
Ce zi mohorâtă!
E perfectă.
Deci cum e?
Cred că vei fi încântat.
Foarte bine.
Pascal a muncit mult la el.
Îmi place numele.
Timothy Fanshaw.
AL MEU ATRANI
URĂRI DE BINE - MARGE
PENTRU RICHARD GREENLEAF, CU CARE AM ÎMPĂRTĂȘIT VISUL DE A TRĂI ÎN ATRANI
Tom.
Tom?
Cine e Tom?
Tom Ripley.
Spune pe litere!
Subtitrarea: Iulia Rolle