‏האם "אמת" או "שקר"?
‏ה "אלי" בכותרת ‏הוא מנהל קבוצת הכדורגל הוולשי?
‏שקר. ‏-שקר. נכון.
‏שתי נקודות. ואחרונה, לקארל...
‏אתמול בלילה, באמצע הלילה, התעוררתי.
‏כן, שתי נקודות. סך הכול שש נקודות לאדומים!
‏הייתי ער כל הלילה.
‏מצוין! טוב, עכשיו תור הצהובים לסובב.
‏כשצריך לישון, הגוף שלי מודיע, "לא קורה!"
‏"לא קורה."
‏מתהפך במיטה ארבע שעות...
‏ומתעסק עם
‏ערמה מטורפת של דברים.
‏בא לך לשיר קצת?
‏פחד.
‏בושה.
‏כאב.
‏המנעד המלא
‏של רגשות אנושיים.
‏אני כמעט בן 50.
‏אני אבא. אב לארבעה. יש לי אישה אוהבת.
‏מדהים, כל מה שקרה בחיי.
‏אבל נדמה שהעבר אוחז בי בנעילת ראש.
‏רובי!
‏צריך לוותר על משהו.
‏- רובי צולם מאחורי הקלעים ‏במשך יותר משלושה עשורים -
‏- ישנן אלפי שעות של חומרים מצולמים ‏שהוא לא ראה -
‏- עד עכשיו -
‏קדימה, חמודה! את מסוגלת!
‏קדימה!
‏הכול טוב? ‏-אני מעולה בזה!
‏אתה אחד מאמני הסולו ‏הכי מצליחים מסחרית בכל הזמנים.
‏פרפורמר מהגדולים... ‏-אלבומי פלטינה, הופעות סולד-אאוט...
‏תמשיכו להגיד לי שאני מדהים.
‏מחוק לגמרי.
‏מישהו רוצה לראות אותי הולך מכות עם ליאם?
‏נראה אתכם מצליחים עם זה!
‏זה פאקינג רובי ויליאמס.
‏- רובי ויליאמס -
‏אני מנסה לפתור את הבלגן של העבר.
‏- חלק 1: ‏בואו ניתן בראש -
‏ואני בוחר בדרך מסוימת למדי ‏לגרש את השדים האלה עכשיו.
‏למה אנחנו עושים את זה כאן?
‏אני מתבודד. אם אני לא על הבמה, אני במיטה.
‏לכן אנחנו כאן. ‏-כן.
‏כן.
‏אפשר להתחיל?
‏כשהייתי ילד, הייתי טמבל.
‏כותב בשגיאות.
‏לא יודע לחבר ולהחסיר.
‏אנחנו מצלמים.
‏עזבתי את בית הספר בגיל 16 בלי שום תעודה
‏והצטרפתי ללהקת בנים
‏שהייתה אמורה להיות הגרסה האנגלית ‏ל "ניו קידס און דה בלוק".
‏ארבע, שלוש, שתיים, אחת.
‏- 1990, מנצ'סטר -
‏פנטסטי!
‏הקהל מת עליכם! כמה זמן אתם יחד?
‏שלושה חודשים. ‏-שלושה חודשים.
‏רקדתם קודם?
‏אני לא רקדתי ממש. ‏רק במועדונים בשכונה וכאלה.
‏אבל זה הספיק בשביל לעבוד עם החבר'ה האלה.
‏לכל הרוחות.
‏תראו אותי!
‏אני נראה צעיר מאוד!
‏הייתי התינוק בלהקה.
‏נהניתי לבלות עם כולם.
‏מבחינתי, אני נושא עיניים ‏לאחים גדולים שהם בני 20, 21, 22.
‏בגיל 16, זה פער ענק.
‏לא יכולתי שלא להעריץ את גאז. ‏-כן!
‏הוא היה קפטן הספינה.
‏כמה שירים כבר יש לכם עד עכשיו?
‏- גארי בארלו ‏טייק ד'את -
‏יש לנו בערך 30 קטעים.
‏בכל שבוע, גארי מגיע עם חומרים חדשים,
‏ועושים קטעי ריקוד חדשים כל הזמן.
‏בהתחלה של טייק ד'את, היה כיף!
‏הכיף והריגוש וההתלהבות,
‏הייתה הרגשה שיש מטרה.
‏שזה גדול!
‏ואז זה נהיה עצום.
‏עכשיו שקט למדי, ‏אבל הייתם צריכים להיות פה לפני 20 דקות.
‏הם הלהקה הצעירה הכי חמה בבריטניה.
‏...הלהקה הבריטית הכי פופולרית מאז הביטלס.
‏טייק ד'את!
‏הבנות האלה אומרות שזה הלילה הטוב בחייהן.
‏תמיד נדמה שההצלחה שלנו...
‏אך היא תמיד הייתה מעורבת ב...
‏אתה נמצא על קירות חדרים בכל רחבי בריטניה, ‏ומתנפלים עליך בכל מקום.
‏אתה נהנה מזה?
‏זה עדיין מהנה.
‏אני מתעורר בבוקר וצובט את עצמי.
‏"זה באמת קורה?"
‏וזה לא.
‏אנחנו בעצם לא פה, נכון? ‏-נכון.
‏מן הסתם הצטיירתי כיהיר
‏וניסיתי להיראות כאילו מבחינתי אני שולט.
‏זו הייתה ממש חוויה
‏של טבילה
‏בעולם
‏של המבוגרים
‏שלא הייתי מוכן לקראתו.
‏תודה לכם ולילה טוב!
‏- 1993, בניין ערוץ הבי-בי-סי -
‏עומס העבודה היה
‏עצום.
‏עושים דבר אחד.
‏ואז הולכים למקום הזה.
‏לא היה רגע הפוגה.
‏הן צורחות כי גם אלביס פה.
‏אני צריך ללכת להתראיין עכשיו. לרדיו 1.
‏אני מקווה שיהיה כיף מאוד.
‏אירוע מיוחד מאוד היום ב "רוקלנד".
‏כפי שהבטחנו לפני כמה שבועות,
‏אנחנו מארחים באולפן ‏את כל חמשת חברי טייק ד'את.
‏גארי והווארד וג'ייסון ורובי ומארק.
‏הולך לכם ממש טוב. ברכות על ההצלחה במצעדים.
‏איך זה משפיע על חיי היומיום כשקמים בבוקר?
‏אם לומר את האמת, ואני מדבר בכנות, ‏ יש בקרים שאני מתעורר וחושב
‏"איפה אני? מה אנחנו עושים? מה שמי?"
‏מי אתה? מה אתה עושה? ומה השם שלך?
‏אני רובי.
‏אני חבר בטייק ד'את. ואני שר ורוקד.
‏זה היה תרחיש יוצא דופן.
‏בתוך סביבה ורקע
‏אינטנסיביים מאוד.
‏זה סיר לחץ.
‏בלי כוונה להתרברב, אנחנו מצליחים.
‏אז זה יכול להסתיים בכל רגע. ‏כל מי שצחקנו עליו בדרך...
‏אני עדיין מחובר לקרקע וצנוע.
‏לא נכון! אתה שחצן גמור ואתה משועמם ו...
‏שחצן גמור, כן. ‏-לא נכון.
‏כן נכון.
‏כשהייתי בן 19 בערך,
‏התחלתי לחשוב ברצינות על מה שקורה.
‏יותר מדי ריאיונות, יותר מדי הופעות,
‏המון ארצות לבקר בהן, ואז שוב.
‏מארק קם בחמש וחצי.
‏ואני קמתי ברבע לשש, שש.
‏ואנחנו לא יכולים לישון. ג'ט לג. ‏מי צריך את זה? מבינים אותי?
‏המעריצים שלנו היו אובססיביים.
‏זה היה מטורף!
‏צעד!
‏ובנוסף, הסתמכנו על גאז ועל יכולותיו.
‏וזה היה מעורב
‏בקור.
‏זה ספר השירים היקר שלי. ‏ממש מוזר לעבור עליו.
‏יש בו את כל השירים שאי פעם כתבתי.
‏מדי פעם יש כוכב ליד שיר,
‏שמסמן שהוא נכנס לאלבום.
‏זה מספיק לי!
‏נדמה היה שרק אדם אחד מנוהל בטייק ד'את,
‏וזה היה גארי בארלו.
‏הכול התארגן סביבו.
‏וכבחור צעיר, היה טבעי שקינאתי.
‏אני מניח שנטרתי לו על כך.
‏סופרים, ו "היי, אנחנו טייק ד'את".
‏בסדר? ‏-תעשה את זה.
‏בסדר.
‏היי, אני רוב, אני סבבה. ‏צפו בזה ותקבלו עוד מאותו דבר.
‏עדיף שאני אדבר.
‏זה בסדר. ‏-גאז, רוצה לשבת מקדימה?
‏הייתי חוזר הביתה אחרי ימים כאלה ‏וחושב, "זה מוזר".
‏"לא נעים."
‏סיטואציית "בעל זבוב" שכזו.
‏רוק אנד רול.
‏לא הייתי מורגל להתעסק
‏בדינמיקה של להקה בגיל כל כך צעיר.
‏וזה היה הרגע
‏שהכול התפרק
‏מבחינתי.
‏אנשים נוטים לראות בנו "הילדים של השכן",
‏וזה נכון עדיין, למרבה הצחוק.
‏רק שהשכן שלנו הוא לורד ליצ'פילד ‏(צלם ומקורב לבית המלוכה).
‏עם ג'קוזי ו...
‏בחורצ'יק?
‏תודה רבה לך.
‏יצאתי אתמול בלילה. חזרתי רק בשש בבוקר.
‏עושים דברים כאלה כשצעירים.
‏כמו שאמרתי, אנחנו מבלים, אז...
‏אני צריך לשתות!
‏אובססיבי, אתה. ‏-די! הדלקת את המניאק הזה עכשיו!
‏הוספתי
‏שמן למדורה,
‏כשבלעתי כל מה שיכולתי להניח עליו יד.
‏אקסטזי, קוקאין, שתייה.
‏לא יכולתי לאכול שלם!
‏אני אשכרה שותה בקבוק וודקה ‏כל ערב לפני שמתחילים חזרות.
‏אז זה קורה.
‏זה קורה כל ערב.
‏- גיהינום השתייה שלי -
‏נערכו
‏פגישות איתי,
‏שהמסר שלהן הוא, "אנחנו צריכים שתתנהג יפה".
‏מה הדבר הכי טוב בלהיות פה?
‏שלא מצפים שאהיה פה.
‏הפרצוף שלהם כשהם רואים אותי.
‏עמוד מאחוריו כמו מטורף מפסטיבל גלסטונברי.
‏הוא אחד המטורפים מגלסטונברי.
‏הוא מאלה שמגיעים ל "פספוסים".
‏ייתכן שההנהלה ראתה שאני משחרר את הצד הזה.
‏במיוחד כשהייתי בגלסטונברי.
‏אנרכיה...
‏אמרו לי, "לא ככה מתנהגים בלהקת בנים".
‏האמת שאין לי שום דבר מעניין לומר.
‏שזה די...
‏די מטריד.
‏התחושה...
‏שלא הייתי מוכן או מסוגל למלא את התפקיד
‏שהתבקשתי למלא, הייתה ברורה מאוד.
‏יום אחד הגעתי לחזרה,
‏ובהפסקת צהריים אמרו, ‏"רוב, אנחנו צריכים לקיים פגישת להקה".
‏אמרתי לבנים שלא יכולתי להיות שם יותר.
‏הם אמרו, "אנחנו רוצים לבדוק ‏אם אפשר לעשות את סיבוב ההופעות כרביעייה".
‏"מה דעתך?"
‏ובסוף,
‏ה "מה דעתך?" משמעו היה שאני החלטתי
‏לעזוב את טייק ד'את.
‏לבסוף, הערב, הלהקה מינוס חבר אחד.
‏יש שיאמרו שטייק ד'את ‏היא הלהקה הבריטית הכי מצליחה מאז הביטלס,
‏אבל כשחבריה הגיעו היום ‏להשתתף ב "טופ אוף דה פופס",
‏הם היו רק ארבעה.
‏מישהו כועס על רובי?
‏כן!
‏תאזינו לשירים שלו אם יתחיל קריירת סולו?
‏לא.
‏הייתה לך תוכנית?
‏אני חושב שהתוכנית הייתה
‏"בואו ניתן בראש".
‏- 1995, לונדון -
‏עברתי ללונדון בתור מפורסם בן 21,
‏ואני רק הולך למסיבות כל הזמן.
‏לא היה לי שום כיוון.
‏שום סיבה להיות.
‏אני מאבד הרבה ימים בגלל הנגאובר.
‏מאבד תפיסה עצמית.
‏הופך למשהו לא מזוהה.
‏רציתי להצליח במשהו.
‏להשיג משהו. להיות מישהו.
‏אבל אני לא עושה שום דבר.
‏ביליתי ב "גראוצ'ו" ועשיתי ים קוק.
‏מה רצית להיות, אם לא מוזיקאי?
‏שחקן כדורגל?
‏אני לא ממש יודע. בטח הייתי מגדל חזירים.
‏נזקקתי למישהו שיעזור לי ‏עם המחשבות והחוליים
‏בראש שלי.
‏- 1997, הקלטות האלבום הראשון -
‏אז, מי אתה?
‏מי אני? אני גאי. ואני...
‏- מפיק מוזיקלי / כותב-שותף -
‏הרופא והמפיק של רוב.
‏במה זה כרוך?
‏כמה פילם הבאתם?
‏אין מנוחה לרשעים. ‏-אין מנוחה לרשעים!
‏החלטתי להקליט אלבום, ‏אבל לא ידעתי איך אעשה את זה.
‏שלחו לי רשימת אנשים,
‏שאחד מהם היה גאי צ'יימברס, ואמרתי: "אותו".
‏הוא היה מוזיקאי להשכיר שכזה,
‏וחשב להפוך למורה כי העבודה בתחום פחתה.
‏והייתה לו דליפה בגג שלא היה לו כסף לתקן.
‏אז בעצם נזקקנו זה לזה.
‏טייקים טובים? ‏-כן.
‏טייקים טובים? ‏-כן. מצוינים.
‏תעשה הפסקה קטנה. ‏-יופי. תגיד להם.
‏לך תעשה הפסקה. לך קצת ברחוב או משהו.
‏אני רוצה מעיל.
‏אני חושב שאשב קצת, האמת.
‏אוקיי.
‏כי כשנעמדתי חטפתי בחילה.
‏כשהתיישבתי הרגשתי אחלה.
‏לייף ת'רו א לנס, האלבום הראשון,
‏נכתב ב-12 יום, כשמצאתי את גאי.
‏וחשבתי שיצרנו דבר בעל ערך.
‏אבל,
‏לפנינו אדם שנמצא בנפילה חופשית.
‏מכור לקוקאין ולאלכוהול.
‏בלתי אפשרי לעזור לעצמי.
‏בלתי אפשרי להפסיק.
‏אתה בסדר?
‏כן.
‏אני לא חושב שיש סיכוי ‏להרגיש שום דבר שאינו הנגאובר.
‏ואז
‏אתה לא מרגיש הנגאובר, כי אתה
‏שוב בתהליך
‏של יצירת הנגאובר חדש.
‏אני גם שיכור מת.
‏אני נשמע מעולה אחרי כזאת כמות של משקאות.
‏הצלחנו. הידד! ‏-הידד!
‏עוד אננס!
‏כלומר, ידעתי
‏כשפגשתי אותו, הוא שתה וסבל מרעידות.
‏הוא היה ממש על הקצה,
‏ואת מבינה...
‏מאתגר? ‏-כן, כמובן.
‏זה ממש... ממש מאתגר.
‏פאק.
‏אני חושב שזה החלק הכי קשה
‏לצפייה.
‏בגלל
‏הדברים שאני גורם לעצמי לעבור.
‏בשנה האחרונה אני כזה,
‏שקעתי בשיכחה, אני לא יודע מה.
‏ואני מגלה שקשה להתראיין כרגע.
‏כי אני לא בטוח מה אני צריך להגיד ‏או לא להגיד בעניינים מסוימים.
‏- אורח ‏נא לא להפריע -
‏פשוט יש לי המון ספקות לגבי עצמי עכשיו.
‏אני ממש לא נהנה מחברתי כרגע.
‏רובי ויליאמס באולפן!
‏הזכרתי שיצא לי סינגל חדש?
‏מה שלומך? ‏-הזכרתי שיצא לי...
‏כן, שלומי מצוין. נניח את זה פה.
‏שלומי מצוין, ומה שלומך? ‏-כן?
‏כולם יודעים שאני בבעיה. ‏-ומה שלומך?
‏אבל... לא היה לי אכפת.
‏עברתי את נקודת האל-חזור.
‏ו...
‏נזקקתי למבוגרים.
‏החיים שלי יצאו מכלל שליטה בצורה חמורה.
‏אבל המנהל שלי הבין מה צריך לקרות.
‏הייתי צריך שיעמיסו אותי ‏וייקחו אותי לגמילה.
‏רובי, איך אתה מרגיש היום?
‏סינגל חדש ב-14 ביולי. ‏קוראים לו "לייזי דייז". הוא נהדר.
‏יש לך מסר למעריצים שאולי דואגים לך?
‏אל תדאגו לי. אני בסדר. ‏אבל אני מזועזע מכמות האנשים שהגיעו.
‏כשלמייקל בארימור הייתה בעיה, ‏אלפים חיכו לו מחוץ לבית.
‏להתראות!
‏קשה לצפות בזה.
‏לחיות את זה מחדש.
‏אני חושב ששורש האפלה הזאת
‏היה שילוב אומלל
‏של יותר מדי, מוקדם מדי.
‏אבל רק כי, ברגע הזה, ‏לא הייתי מסוגל להבין איך לחיות...
‏ידעתי שזה לא אומר שאני לא מסוגל.
‏אתה לא רוצה להיות מישהו שעבר זמנו בגיל 23.
‏תקבלי הרבה ממתקים.
‏וזה צריך ללכת לאנשהו כי
‏אין משהו אחר.
‏"נקי ושלו 60 ימים"?
‏יפה, מה?
‏שלו רצח.
‏אני חושב שבשבילי זה היה ‏כמו מחנה להורדה במשקל.
‏אף אחד לא שם לב שאני אוכל רק בננה ביום.
‏לקראת סוף 30 הימים, ‏כשהתקרבתי למקצה ה-60 ימים,
‏התחלתי להיות עצבני מאוד.
‏תביא שורה.
‏זו המכונית שלי?
‏מדבים איך מייד הפכתי להרבה יותר חי.
‏קדימה, אקשן. ‏-רובי!
‏ונדרשו רק 60 ימים.
‏תעשה בספרדית. ‏-לעשות בספרדית?
‏...בבית המשפט.
‏רובי ויליאמס...
‏...בשביל הטוב העסיסי. אבל גם...
‏יש שם חיים.
‏רובי חזר.
‏-רובי חזר.
‏עברו שנתיים מאז טייק ד'את.
‏חיכיתי הרבה זמן. הייתי צריך לצאת לדרך.
‏- 1997, השקת האלבום הראשון -
‏אתם מצטרפים אלינו מאחורי הקלעים הערב,
‏מתחילים לחשוש.
‏"אני גדול מספיק? אני מספיק?" כאלה.
‏אל תקראו לזה קאמבק!
‏קדימה!
‏רובי! ‏-רובי.
‏רובי!
‏במשך שנתיים שכחתי למה אני עושה את זה.
‏למה אני עושה את זה.
‏לא בשביל הכסף. לא בשביל הערכת המבקרים.
‏אני רוצה לבדר. זה מה שאני רוצה לעשות.
‏קרה דבר מרגש מאוד. למדתי איך להיות בדרן.
‏שאנשים יכולים לבוא לראות.
‏אבל חברת התקליטים רצתה ‏שאחזיר את ההשקעה שלה בי.
‏האלבום יוצא, ומוכר 33 אלף עותקים סך הכול.
‏הרבה היה מונח פה על הכף,
‏כי הכול היה
‏עליי.
‏תודה רבה לכם.
‏- האגו נחת -
‏היה נורא אתמול בלילה? ‏-כן.
‏הוא תמיד נורא? ‏-לא...
‏הוא פשוט אחד מהשירים הבעייתיים.
‏אני רק מנסה למצוא דרך לעזור לך, ‏שתקבל את מה אתה רוצה.
‏תודה רבה. ‏-זה רק השיר הזה, נכון?
‏"אולד ביפור איי דיי" (זקן לפני שאמות), ‏אי אפשר לדעת מה איתו.
‏אני חושב שזה כי ‏בשלב הזה של ההופעה אתה כבר משולהב מאוד.
‏אתה צריך להקשיב יותר, זה הכול. ‏להקשיב למה שכולם עושים.
‏כי כולם עושים דברים מדהימים.
‏אתה צריך לחשוב, ‏"נכון! אני בלהקה המעולה הזאת!"
‏זה ממש לא מה שקורה. ‏-רק בקטע של להקשיב.
‏יופי. ‏-לפעמים אתה פשוט...
‏זה לא תמיד... לא יודע, פשוט...
‏אתה חושב איך לנסח את זה עכשיו, מה?
‏לא.
‏קדימה, תגיד מה שאתה רוצה. ‏-לא, אני רק...
‏אני רק חושב שאתה נותן 100 אחוז לקהל.
‏במקום, "עכשיו אני צריך להתרכז בשירה..."
‏ככה, חמש דקות לפני שאני עולה להופיע.
‏מבין אותי?
‏מה העניין... ‏-מה אתה רוצה עכשיו?
‏עזוב אותי. ‏-אתה לובש את זה?
‏כן. ‏-אתה נראה אידיוט.
‏עלה לשם ותהיה בטוח בעצמך, רוב.
‏אם להשתמש בתיאור ציורי, ‏הקריירה שלי נפלה מצוק.
‏והיו לי כמה הצלחות עם סינגלים
‏שלא יכלו לקרות בשלב הזה.
‏ועבר תזכיר בחברת התקליטים.
‏שהולכים לבטל את החוזה שלי.
‏כשאתה מוצא את עצמך מביט אל התהום,
‏אתה עלול לראות את עצמך מביט חזרה.
‏אני חושב שאני מבין אותך.
‏בסדר. תעצור.
‏נראה שזה הסוף של
‏ויליאמס הנער.
‏יום מתאים ביותר לכך.
‏אבל, בכיס האחורי, היה לי משהו מיוחד.
‏"אנג'לס."
‏"אנג'לס" יצא, ותודה לאל על כך, כי
‏הכול השתנה.
‏הוא חזר. הוא חי.
‏הוא טוב מתמיד. הוא רובי ויליאמס.
‏...רובי ויליאמס, מטפס במצעד...
‏משהו התחבר.
‏היה אפשר להרגיש את המומנטום.
‏זה היה טיל שממריא. עם...
‏כרגע, יש לי "לאיט" בשוודיה.
‏אז אולי ניסע לשוודיה, כי יש לנו שם "לאיט".
‏מכירות האלבום מתגברות. הקהל הולך וגדל.
‏מלוע התבוסה,
‏נראה שאנחנו פורצים לעולם.
‏פתח את החלון. שייכנס סאונד.
‏ירח!
‏"ולמרות הכול, היא מציעה לי הגנה"
‏ככה זה תמיד כשפותחים חלון בתחנת רדיו,
‏וכל הבחורות עומדות בחוץ וצורחות?
‏ככה זה מחוץ למכבסה שלי! ‏-איך בבית?
‏לפעמים אתה רוצה שיהיו לך חיים רגילים?
‏אלה חיים רגילים.
‏אני לא יודע מה כל כך מיוחד בשיר הזה.
‏אבל מה שזה לא יהיה, זה קיים.
‏תודה!
‏היי, רוב.
‏זו לא "הפתעה כסופה".
‏זו לא "הפתעה זהובה".
‏זו "הפתעת פלטינה"!
‏הוא מכר פלטינה, חבר'ה!
‏אני המום מזה.
‏פנטסטי.
‏יש לי קריירה!
‏תודה רבה.
‏רובי?
‏זה היה טוב!
‏ידועה כבירת הרוק אנד רול של סארי.
‏כן. לגמרי.
‏נכון? ‏-כן.
‏אנריקה?
‏הוא היה מעולה, נכון?
‏הצלחה, ללא ספק, באופן לא מודע,
‏משמעה היה אושר.
‏אין לי מילים. ‏-נהנית מזה?
‏אדיר.
‏זה הניסיון השני שלי להצליח בגדול.
‏טייק ד'את היה הראשון.
‏זה השני.
‏כל הכבוד.
‏אדיר. ‏-תודה.
‏אני כוכב פופ עכשיו.
‏אני הדבר הכי... אני הדבר הכי מדובר.
‏פיטר סנואו מקבל מרובי חתימה.
‏אני חושב שהגלגל נוטה שמאלה. ‏- "שמאלה"?
‏נכון. אול סיינטס.
‏תהילה, לכשעצמה, היא מגרש משחקים.
‏ולא ידעתי מי אהיה במגרש המשחקים הזה,
‏אבל רציתי להיות בו.
‏שם וגיל.
‏ניקול אפלטון, בת 23.
‏אם היה לך לילה אחד עם רובי ויליאמס, ‏מה היית עושה?
‏עשיתי את זה!
‏ניקול אפלטון חברה בלהקה בשם אול סיינטס.
‏הגרסה הפחות מחויכת של הספייס גירלז.
‏אני יכול להחליף אותו בפוסטר שלי. ‏-זה יהיה מצחיק מאוד.
‏לעשות את זה? ‏-כן!
‏היה צפוי שדרכינו יצטלבו בשלב כלשהו,
‏והתחלנו מערכת יחסים.
‏היא הייתה טובה, וכיפית, ומתוקה. ‏פשוט נשמה טובה.
‏במערכת היחסים שלי עם ניק,
‏היה לי חשוב מאוד
‏ללמוד להיות האיש שאני אמור להיות.
‏אלה ניסים שקורים בחיים שלי.
‏מכירים את זה שמשהו נכון?
‏הערב נכון!
‏ואני כל כך שמח!
‏לא היה שמאל. לא היה ימין.
‏רק קדימה.
‏- 1998, ג'מייקה ‏כתיבת האלבום השני -
‏היי, חבר. מה התאריך?
‏ה-19 בינואר. ‏-ה-19 בינואר.
‏השנה החדשה, 1998.
‏אנחנו בבית של ג'ייק בג'מייקה.
‏טסנו מגטוויק אתמול, אני וגאי. ‏תגיד שלום, גאי.
‏שלום, רוב. ‏-היי, חבר.
‏בואו איתי.
‏הבאנו איתנו אולפן.
‏מכשיר הקלטה של שמונה ערוצים. ‏כדי שנוכל להקליט פה.
‏זה בטוח, נכון? שיהיה סגור על מנעול ובריח.
‏זוז קצת.
‏לא רוצה את הפרצוף המכוער שלך ביומן שלי.
‏אני נראה ממש לבן.
‏כי אתה לבן.
‏הוא מסארי, אתם יודעים.
‏יש את "תסמונת קושי האלבום השני" הידועה.
‏לא הרגשתי ככה עם גאי.
‏אני חושב שמה שעשינו יחד הלהיב גם אותו.
‏"באתי להזכיר לכם שנמצא אתכם
‏"זה שיר שמח"
‏הוא היה אח גדול,
‏מנטור, מנטור מוזיקלי,
‏ואני הייתי תלמיד.
‏זה בסדר שם.
‏כפי שאתם רואים, יורד עכשיו גשם זלעפות.
‏מהר, רוב, כי אסור שזה יירטב. הדברים.
‏הייתה כל כך הרבה אהבה ‏ביני לבין גאי ברגעים ההם.
‏"קיבלנו את החדשות מג'מייקה"
‏היום השביעי.
‏ו...
‏זו דרך נהדרת לבלות את החיים.
‏נחמד פה, לא? ‏-נהדר.
‏בטוח נקבל פה הרבה השראה.
‏זה מדהים. ‏-זה מדהים.
‏זה פשוט...
‏אני חושב שזה ‏אחד המקומות הכי יפים שביקרתי בהם.
‏כן. ‏-האמת שזה שם.
‏היית פעם בעיירה ריל?
‏היא מאוד... ‏-בוויילס.
‏מאוד דומה לפה.
‏איפה הטלפון?
‏הלו?
‏זו ניקי?
‏זה גאי.
‏היא בטלפון.
‏כן? ‏-כן.
‏אני יכול להשאיר אותה פה? ‏-כן.
‏גאי ישאיר את המצלמה פה.
‏אני כנראה מביט עכשיו בנוף הכי מדהים
‏שראיתי בחיי.
‏באמת, אני לא צוחק איתך. נכנסתי לפה,
‏בגובה של איזה 900 מטר בהרים,
‏מלא יערות מסביב,
‏אפשר לראות את קינגסטון... אני לא צוחק,
‏כשנכנסתי ועשו לי פה סיור,
‏עליתי למרפסת ופשוט בכיתי.
‏כן, פשוט... ‏-וואו!
‏כאילו...
‏פשוט כל כך
‏גאה.
‏זה... אני כמו ילד שם.
‏שמדבר עם אימא.
‏על מה שאני חווה...
‏והאמת היא,
‏שאני עדיין תינוק.
‏הייתי בן 16 כשהצטרפתי לטייק ד'את.
‏ואני מניח שיש בתוכי איזה מתבגר שבור
‏שעומד
‏לנסות לתקן את ההרס מהעבר.
‏אבל...
‏לא יכולתי לשחרר.
‏"אתה מרגיש שעקפו אותך?
‏"שעקפו אותך
‏"האנשים שפגשת?"
‏"שהשארת בצד הדרך?" ‏-לא. זה צריך להתחרז עם "פגשת".
‏"האם כבר התפגרת?"
‏אני מניח שבשלב זה, הזיכרונות שלי מהלהקה
‏נעכרו בגלל ההרגשה שלי במהלך העניין.
‏אז אתם יכולים לשער איך...
‏הבחור הצעיר הזה מרגיש.
‏"אתה בטח יודע שאני שונא אותך
‏"זה מובן מאליו
‏"אתה בטח יודע שאני שונא אותך
‏"אתה עוד באזור?
‏"איך עוד לא מתת?
‏"איך אתה ישן?"
‏יודע משהו? ‏-מה?
‏לא אהבתי את הפזמון.
‏כי הוא כל כך... עליז? ‏-כן.
‏אז, אני לא רוצה שיהיה עליז. ‏זה לא מתאים כשאני שר את זה.
‏אני רוצה שהוא יהיה נבזי. ‏שיהיה נבזי כמו הבית.
‏אני לא מדבר
‏באירוניה, או...
‏אני פאקינג רציני.
‏אני שונא את החלאות האלה.
‏"איך אתה ישן?
‏"איך אתה בוכה? איך אתה משקר?
‏"איך אתה נוגע? איך אתה מרגיש?
‏"איך אתה מונע ממני..."
‏כעס. ארס.
‏יריקה.
‏יריקה!
‏זה טוב, זה.
‏כן. אני רואה את זה.
‏טדי הדובונית!
‏בואי, תיכנסי למיטה.
‏תניחי את המשקה ובואי מאחוריי. תביאי כרבול.
‏היי, אבא.
‏אני מדבר על הלהקה שהייתי חבר בה.
‏כן. שאלה? ‏-כן.
‏את מי הכי שנאת ולמה?
‏את מי הכי שנאתי?
‏הכי פחות חיבבתי
‏את גארי
‏כי
‏הוא
‏זה שהיה אמור להיות לו
‏את הכול, ואת הקריירה.
‏ורציתי שהוא ישלם.
‏הייתי...
‏איך? ‏-רציתי לנקום.
‏בכך
‏שאשיג את הקריירה
‏שהוא
‏היה אמור להשיג.
‏זהו שיר על קבוצה של אנשים
‏שהייתי מבלה איתה הרבה מאוד.
‏קראו להם טייק ד'את.
‏היינו חמישה. היה אחד ממש קטן.
‏הייתה לו מעין סחבה על הראש.
‏התבקשתי להזכיר לכם.
‏לשני היה מוהוק,
‏והוא היה אידיוט.
‏והשלישי נראה בערך כך.
‏תקשיבו.
‏יש מישהו בקהל שצועק לי בוז
‏שאשכרה אוהב את גארי בארלו.
‏הוא כבר לא מוכר תקליטים, בנות!
‏בואו נכיר באמת, הוא מת!
‏אני מצטער שהתייחסתי ככה לגארי.
‏אף אחד לא צולח תהילת נעורים
‏כשהוא מאוזן.
‏עשור שבו אתה אמור למצוא את עצמך, ‏להבשיל, להתבגר...
‏דבר שכל אחד זוכה לו, נלקח ממך.
‏ניקי?
‏תתחתני איתי?
‏"כן"?
‏יופי.
‏מגניב. ביי!
‏אני מניח שאני מנסה לשכנע את עצמי שאני אדם
‏שמוכן למחויבות שכזאת.
‏אני יודע שלא.
‏אני לא יכול לדאוג לעצמי.
‏לא הייתי במצב יציב
‏להציע את עצמי כשותף.
‏תשבי בקטע של הסאונד? ‏-כן.
‏מערכת היחסים עם ניק ‏הסתיימה כמה חודשים אחר כך.
‏תפסיק לצלם עכשיו.
‏עומס קל.
‏- 1998, גלסטונברי -
‏לכן הוא עוזב, כנראה.
‏אני לא מאמינה שזה קרה. ‏-תראי!
‏וואו! ‏-זה כמו ים של...
‏פאק! הכול כזה... ‏-הכול בוץ.
‏הרגשתי כמו פעוט
‏בעולם המבוגרים.
‏אז אני עומד להופיע בגלסטונברי,
‏ואני לא יודע מה עומד לקרות.
‏יש פה...
‏איזה 88 אלף איש.
‏זהו עידן האמינות.
‏וזו ההופעה הכי גדולה בקריירה שלי עד כה.
‏קדימה!
‏בואו נרביץ!
‏אני מבועת.
‏מבועת לגמרי.
‏הייתה אפשרות שזה יהיה רע מאוד.
‏יש קול קטן בתוכי שאומר, ‏"אני עדיין רוב מסטוק-און-טרנט.
‏"אני עדיין בן 16".
‏זה אחד מהרגעים שבהם אני חושב שיעלו עליי.
‏אם אתם חייבים!
‏הביטו וראו,
‏הם קיבלו אותי!
‏אותי.
‏הטמבל מטייק ד'את.
‏איך ההרגשה שאלפי אנשים
‏שרים לך את המילים שאתה כתבת?
‏זה משכר.
‏הרגשתי שזה מה שאני אמור לעשות!
‏אבל אז אתה קולט, במודע או לא במודע,
‏ש "אי אפשר לחזור".
‏אני ברכבת דוהרת.
‏וזה עמד לגדול עוד ועוד.
‏אני לא להוט לדעת מה יקרה.
‏לא היו לי הכלים להתמודד עם...
‏מה שעמד לקרות.
‏תרגום כתוביות: תמר בן יהודה