Робе?
Сьогодні я прийшов сюди, щоб віддати тобі оце.
На жаль, це не вініл. Але вони все надіслали.
- Дуже вам дякую. - Завжди радий.
Ура!
- Це воно. Ти переміг. - Дуже вам дякую.
Енді.
Ти віриш, що все це насправді?
Не знаю.
Реально не знаю. Я розгублений.
Зараз я справді щасливий.
Через рік я виступатиму по всьому світу.
Так.
Розумієте, мені ж двадцять чотири.
Мені 24 роки.
Рік тому здавалося, що кар'єрі Роббі Вільямса кінець.
Він виступив на The Brits, MTV Awards і врученні нагороди Айвора Новелло.
...кажуть, що це величезний прорив...
...і вразливий. А ще він, схоже, не втримається...
За словами преси, він...
- Роббі. - Роббі.
РОББІ ВІЛЬЯМС
ЧАСТИНА ДРУГА NOBODY SOMEDAY
Травма-чат!
- Тепер маємо вступну пісню. - Так. Травма-чат!
У Take That я співав Коли вагу набрав
І в травма-чат примчав!
Таке годиться робити біля воріт Раю з апостолом Петром.
Озиратися на своє життя.
Коли дивишся на себе впродовж цих років,
то чимало переосмислюєш.
Не впевнений, чи варто людям це робити.
Принаймні цій людині.
Але, знаєте,
скриньку Пандори відчинено.
1998 ВИПУСК ДРУГОГО АЛЬБОМУ
Привіт!
Початок видався вдалим,
з'явилася «Angels», і кар'єра пішла вгору.
У професійному плані все розкручувалося дедалі більше.
Уже йду!
Одну хвилинку!
Захоплено з боку в бік.
Настав час для нового лідера.
Навіть не віриться, що в його сольній кар'єрі це вперше.
Тоді я збирав повні зали.
Я злетів так високо, куди дістатися щастить небагатьом.
Це було
щось божевільне.
Абсолютно божевільне.
І переможцем стає
Роббі Вільямс!
Роббі Вільямс! «Angels»!
Роббі Вільямс.
Здавалося, що я витягнув золотий квиток.
Але, ставши знаменитим, ти змінюєшся.
Мене трохи лякав цей успіх і все, що відбувалося навколо.
Не знаю. Зараз я трохи приголомшений.
А надто від того, що я знову став дуже і дуже знаменитим,
і не знаю, кому довіряти.
Це дивно, бо ж коли я востаннє був дуже знаменитим,
то водночас був ще й дуже нещасним.
Тож зараз ідеться
про інше ставлення до слави.
І зараз мені це дається нелегко.
Я маю декількох гарних друзів.
Мабуть... Я не знаю.
Ти просто сумніваєшся в намірах інших людей, чому вони з тобою,
чому вони навколо тебе, чому так уважно тебе слухають. Якось так.
Двадцять п'ять — і я ожив
А в двадцять один я летів у прірву
Але хіба так не у всіх
1999 ФРАНЦІЯ
Тестовий запис. Перевіряємо мікрофон...
Ми навіть не підключили мікрофон.
Що там пишуть у газетах? Сьогодні, про тебе?
Пишуть, що я... Як там було? Що я «схильний до саморуйнування».
Я не знаю, чи легко людям
пізнати мене й стати моїм другом,
бо інстинктивно я —
самітник.
Тож ті, кому це вдається,
вочевидь, особливі люди.
Так, ми з Ґаєм дуже добре поладнали.
Знаєте, ми точно...
Тієї миті ми точно були, як брати.
Ти зможеш творити музику без нього?
- Ні. - Гаразд.
У мене ідеальний сценарій,
за яким я пишу пісні з тим, кого можу назвати одним із
або й найліпшим другом. Розумієте, про що я?
А ще... Разом ми пишемо чудові пісні.
Розумієте, мені подобається писати мелодії й вірші.
Я не хочу вчитися грати на гітарі, синтезаторі чи ще на чомусь.
- Вибач. Це правда. - Це правда, хіба ні?
Тоді ми були гуртом під назвою «Роббі Вільямс».
Ми спрацювалися і чудово підходили один одному музично.
За синтезатором містер Ґай «Angels» Чемберс.
Разом ми стали вільними, і насолоджуємося цим товариством.
Робе? Стань сюди на хвилинку. Я хочу, щоб ти став перед літаком.
Ми стали вільними завдяки здобутому успіху.
Розкішний вигляд, друже.
Ти також красень.
У Європі та Британії все просто чудово.
Це дивовижно. Це прекрасно.
Але в Сполучених Штатах мене ніхто не знає.
Тож ми виходимо з зони комфорту й прямуємо до Америки.
1999 ТУР ПІВНІЧНОЮ АМЕРИКОЮ
Чудово.
Це дев'яносто...
- Дев'яносто... - Перший?
Перший. Я саме приєднався до Take That.
- Я збирав гроші на цей альбом. - Справді?
Раніше я слухав його в потязі.
Чудове звучання, еге ж?
- Це перший трек? - Так.
Я купив касету. Бо CD-диск мені був не по кишені.
Ого.
Мені й батарейки до плеєра були не по кишені.
- До плеєра «Walkman»? - Ні.
Я слухав оце, а співати мусив «Do What U Like».
- Так. - Це деморалізувало.
Але слухай... Я ж тепер у Нью-Йорку, еге ж?
Сиджу в Нью-Йорку.
Нью-Йорк!
- У пентгаузі. - У пентгаузі.
Для Британії це щось грандіозне,
коли британець вирішує підкорювати Америку.
На цьому етапі я вже відомий
майже у всьому світі, люди розуміють, хто я є.
Але в Америці я все починаю спочатку.
По правді,
я ні чорта не знаю про Америку.
Мене це лякає, бо ж, бляха, вона така велика.
Мені дуже хотілося б пробитися тут і продати багато дисків,
бо це збісить усіх удома.
По суті, у цьому й план. Саме це я й хочу зробити.
Вітаю, Америко.
Я завжди хотів це сказати.
Я дуже вдячний, що прийняли мене. І ось вам пісня про секс.
Ого, як тісно.
Упевнений, ви мене не знаєте, тож я дуже вдячний,
що ви прийшли сюди. Я Роббі Вільямс. А це — мій гурт.
...англійська зірка номер один. На розігріві гурт «Oasis».
Доброго ранку, Сан-Франциско. Я Роббі Вільямс.
Я з Англії. Там у мене все добре. А тут — ні, поки що.
Розкажіть друзям, розкажіть сусідам.
І навіть тим, кого не любите. Зробіть мені ласку.
Я відчуваю, що божеволію.
За два дні я поспав усього дві години.
Гадаю, багатьох американців спантеличує
його зухвалий і дуже британський гумор.
Чимало американців такого гумору не розуміють.
А ще його пісні.
У одному рядку він каже: «Я на дні», а в наступному: «Я всесвітня суперзірка».
Ми не розуміємо його жартів про дупу.
Вони анічогісінько не знали і не розуміли про те, ким я був.
І це було страшенно ніяково.
- Ого. - Так!
Зовсім, як у фільмі про The Beatles. Дивовижно.
- Роббі Вільямс. - Так, як справи?
- Скільки ти випив? - Я не...
- Не пив? - Я не пив.
- Я вже дуже давно не п'ю. - Кличте ціпоньок зі спиртним.
Треба знайти йому ціпоньок зі спиртним.
Повірте...
Він алкоголік у зав'язці. Дайте йому спокій.
Тобі варто... Гаразд, тоді це кепська ідея.
Це просто здавалося
величезним і неможливим.
Ти готовий?
Бляха, та я завжди готовий. Я завжди в справі. Я тільки й роблю...
Це звичайний хлопак
із Північної Англії,
який і поводиться, як хлопак.
Ось так.
Який ти стильний.
У тому й дисонанс.
Я почувався трохи ображеним.
Із нами Роббі Вільямс. Як справи?
Усе прекрасно.
Справді.
Декілька років тому ми постійно крутили «I Want You Back»,
яку ти написав з Take That, і це чудова пісня.
Цей етап твого життя лишився в минулому?
Цей етап мого життя, поза сумнівом, у минулому.
Щось у мені вмирає щоразу, коли хтось згадує про це.
Знаєте, як чудово,
що ви постійно нагадуєте мені.
Так. Я був у Take That. Але вже не з ними.
І, безперечно, це найважливіше. Розкажи нам про новий диск.
- Як із ним справи? - Новий диск — це збірка поп-пісень.
І ці пісні я написав разом із найкращим
містером Ґаєм Чемберсом.
Я був не в найкращому стані.
Це було виснажливо.
- Не налякай місцевих. - Не налякаю.
Гаразд. Дивися.
Роббі, я думала, що ти хороша поп-зірка,
а виявилося, ти дуже поганий хлопець.
Глянь на них.
Вони навіть розмовляють.
Глянь, як вони розмовляють.
Ми були дуже люб'язні з тобою.
- Привіт! - Привіт!
- Бачиш. - Ми дуже привітні канадці.
Вони наче щось знають.
- До самого кінця! - Роббі!
Роббі, я тягну до тебе руку!
Я повернусь усередину, якщо ви негайно не відійдете!
Вибач!
Я кепсько повівся з тими фанами.
Часом ти можеш стати нечутливим до...
Так, ти стаєш нечутливим до такого.
Було забагато цього:
бери-бери скрізь.
Я немовби боявся.
Прокидався стривожений і з поганим передчуттям.
Раніше я пиячив і вживав наркотики,
бо це допомагало позбутися цього відчуття.
А без цього
на тебе тиснуло абсолютно все, що відбувалося.
На той час я вже роками придушував у собі ці почуття.
У мене депресія.
Я ментально хворий.
Як той, кого списали в двадцять два роки...
1999 РЕПЕТИЦІЇ В ЗАМКУ СЛЕЙН, ІРЛАНДІЯ
...Роббі Вільямс спантеличив усіх критиків,
і, мабуть, розлютив менш успішних колег із колишнього гурту,
ставши дуже популярною поп-зіркою.
Завтра він виступає в Слейні, і якщо все буде не гірше, ніж раніше,
фантастичний день чекає на понад 80 тисяч людей,
які з'їдуться в невеличке графство Міт.
Здається, вийшло лайняно!
Краще.
До Слейна три дні,
і мені справді страшно.
Цьогоріч ти багато виступав у Америці. Це перший великий концерт удома.
Чого Америка тебе навчила? Ти, мабуть, у захваті?
- Чи в захваті я? - Так.
Я п'ять тижнів страждав від глибокої депресії.
Вийшов із неї минулого тижня.
Тож зараз я не відчуваю захвату, але...
Як чудово для вас, еге ж?
Але я роблю, що треба. Я виконую свою роботу.
Я дуже хочу насолодитися Слейном, але мені справді дуже страшно.
- Зараз я всього боюся. - Чому ти боїшся?
- Чому я боюся? - Ти чудовий артист.
- Ти запалюєш публіку. - Так, знаю. Це...
Я цілий тиждень провалявся в ліжку через хвилювання.
Не міг змусити себе встати. Не знаю, чому мені страшно.
Моя впевненість розвіялася...
а впевненість — це моє все.
Ґаю, підійдеш?
Що ти почерпнув із туру Америкою?
Що в нас ще багато роботи.
Що в нас багато роботи, і це мене зовсім не тішить.
Тебе не тішить Америка?
Аніскілечки.
То що робитимеш?
Не знаю.
Що я робитиму?
Просто буду йому другом.
- Будеш другом... - Уже страшно.
Я буду тобі другом. Це все, що я можу.
Для пісень завжди добре, коли Роб...
Помітно, що Ґай стурбований. Йому не байдуже, що зі мною.
Та водночас це може спантеличувати.
Розумієте, він ніколи не стикався
з подібною депресією.
Тож гадаю, я спантеличував його.
Я намагався шукати хороше.
- Ні. - Лише концерт у Слейні.
- Ні, вибачте. - Перезапишемо?
- Хочеш бачити щасливого? - Я хочу бачити щирого.
- Гаразд. - Ти ж розумієш, про що я?
- Ти чекаєш концерту в Слейні? - Звісно!
Буде понад 80 тисяч людей. Мій найбільший концерт.
Це буде дивовижний досвід. Я просто сподіваюся і молюся,
що все мине достатньо добре з обох боків. І з мого, і з їхнього.
Розумієте, це величезна подія,
і все має минути чудово.
Депресію мені діагностували
дуже рано. Десь у 22 чи в 23 роки.
Три кілометри, і все це черга.
Ого.
Але в той час люди досі вважали,
що коли в твоєму житті все складається,
і ти успішний,
чого ж тобі сумувати?
- Гарного виступу, Роббі! - Дякую, друже.
Я мав вийти на сцену перед тисячами людей.
І почувався так, наче був на сотому поверсі,
де все палає...
І ти або лишишся в кімнаті й загинеш у вогні,
або вистрибнеш із вікна й розіб'єшся.
Це було дуже бентежно.
Роббі!
Привіт, сонце.
Заходь!
- Можна? - Так.
Ненадовго. Застрибуй. Притуляйся.
- Хто це? - Це я.
Господи!
Я просто хочу це відчути
Наче фенікс із попелу
Так, так, так, так
Здається, я взяв ту ноту! Чудово!
Лаятися я не можу і не казатиму «срань» чи «бляха»,
бо ж нас показують по телевізору. Але ви все можете!
Не думаю, що тобі треба це бачити.
Треба, я залишуся.
Ні, не варто.
Гадаю, у «Книгу рекордів Гіннеса» треба внести рекорд
за наймасовішу колективну лайку.
Дорослий контент. Ти маєш піти, Бу.
Вибач. Мені дуже хотілося б, щоб ти все подивилася зі мною,
але для такого ти ще замала.
Один, два, три...
Бляха!
Так! Дуже добре!
Заставка, три секунди.
Починай.
Гадаю, для початку ти маєш сказати, де і коли ми записуємо.
Зараз десять хвилин по шостій, яке там сьогодні квітня?
- Дванадцяте. - Дванадцятого квітня.
Двохтисячного року.
Ми в Hook End Studios.
Я записую пісню.
Вона емоційна. У ній є: «О, мені сумно.
О, мені потрібна любов».
Або «О, мені самотньо».
Але мелодія оптимістична!
Перший сингл альбому має зчинити фурор,
але мене такий успіх лякає.
Не знаю, чого я боюся. Раніше такого ніколи не було. Але...
Мені вкрай складно давався текст, як для танцювальної пісні.
Я сумніваюся, чи випускати першою її,
чи щось інше,
переконливіше, якщо хочете.
Що ви оберете? Гроші чи довіру?
На той час ми вже рік працювали над альбомом.
І я постійно замислювався,
чим і ким має бути Роббі Вільямс.
Чи справді я маю заробляти цим на життя?
- То ти хочеш це співати? - Що це?
- «Rock DJ». - Що співати? У мене немає тексту.
- То напиши текст. - Добре.
Можна вставити слово «лайно»?
Ні, мабуть, не варто.
Мені не до душі: «Зустрівши твою маму, буду поштивим».
Добре.
«Rock DJ» — це пісня, яку ми не могли дописати цілий рік.
Бо вона доволі зухвала.
Почувайся, як удома
Підніми руки, якщо ти з чоловіком Можна його вдарити?
- Підніміть руки. - Підніміть руки...
Щось відбувалося всередині мене.
«Ні. Я це вже робив».
Мені довелося переписувати
разів двадцять.
«Можеш...»
Я хотів написати «Karma Police».
А виходила «Karma Chameleon».
Я з шоу-програми Тряси своїм тілом
Дівчата в екстазі І хлопці в ділі
Підніми руки Якщо ти не з чоловіком
Можна його вдарити?
Так, можна!
У мене...
Але вона була неймовірно успішною.
Я маю дарунок Триматимуся цілі
Час рухати тілом
Не хочу запалювати, діджею
Але з тобою мені так добре
Коли це скінчиться, діджею?
Бо я не спатиму всю ніч
Цей шалений успіх,
як на мене, неймовірне відволікання.
Але він нічого не зцілює.
Мені було так само важко прокидатися й жити зі своїми думками.
Успіх дарує захищеність.
Уже немає:
«Хто цей чоловік?
Що він має на увазі?»
І тепер я почувався,
наче віддавав дедалі більше себе.
До тієї межі, коли мене вже ніхто не впізнає.
Я мав якимось чином
примирити
дві частини свого єства.
2000 ВІДПУСТКА НА СЕРЕДЗЕМНОМУ МОРІ
Це ми!
- Ласкаво прошу на віллу! - Привіт.
- Вітаю. - Вітаю.
Стомлена рок-зірка прокидається. Сьогодні ти видаєшся доречно стомленим.
- Справді? - Так.
Я на відпочинку з Ґаєм,
Еммою, дружиною Ґая, і Джері Галлівелл,
Імбирною Спецією зі Spice Girls.
Ви були дуже-дуже неслухняними.
Дуже-дуже неслухняними.
І поки не почнете слухатися, сидітимете в човні.
Це були дуже заплутані стосунки,
бо вона — дівчина, а я — хлопець.
Ми дуже близькі друзі,
які прагнуть розібратися з хаосом минулого.
Той човен був покаранням.
Ну ж бо, Ґаю.
Усе записується. Уже зараз.
Просто зроби це, друже.
Тут висота, як на верхньому трампліні.
Куди він подівся? Ось він.
Привіт!
Привіт.
Наші стосунки почалися, коли я був у групі анонімних алкоголіків.
Тобі кажуть не заводити стосунків упродовж першого року, і я це розумію.
Ти й про кактус подбати не зможеш, не те що про іншу людину.
- Гадаєш леопардовий принт мені личитиме? - Так.
- Несмак, але... - «Несмак»?
- Наче ранні 80-ті... - То і я несмак?
- Ні. - Дякую.
- Ранні 80-ті... - Гаразд. Одягнуся з несмаком.
Із нею мені просто було дуже легко.
Ми могли
подуркувати.
Ми справді дуже ладнали. Це було весело.
І ми просто були маленькою бандою,
що розділила дуже чарівну мить
у чарівному місці.
- Привіт. - Привіт.
- Я Редж. А це — Пітер. - Пітер.
Пітер. Вітаю.
Ми відпочиваємо в Коста-Брава.
Ми любимо... Яку музику ми любимо?
Ми любимо Vengaboys.
А ще мені подобається
нова пісня Вікторії Бекгем.
- Справді? - Так!
- Бо... - Цей трек стане тобі покаранням.
- Моя зачіска покарає тебе! - Моя зачіска тебе вдарить!
Чим не мистецтво?
Із правильною музикою може бути мистецтвом.
Потім додай музику.
Розкажи, що ти робиш, Ґаю?
Пишу пісні. З Робертом.
Ви колись сваритеся?
- Через тексти? - Ні.
- Ні? - Через пісні не сваримося, еге ж?
- Ні. - Ні?
Ні, ми мали кілька суперечок, адже так?
- Але це добре. - От тільки...
Не зовсім.
Ти декілька разів зривався на мене. Зривався!
Це добре, бо показує, хто є хто. Як він зривався?
Я ніколи не зривався. Та колись зірвуся...
Як він зривався на тебе?
Це було через якусь дурню під час другого альбому.
Так.
- Гітарист, Філ... - Так.
Він писав пісню з Робом.
І він...
Йому здалося, що... Її мали записати для другого альбому.
Зрештою, ми її не записали.
Навіть не пам'ятаю. Я був вгашений.
І Філ поскаржився Робу, що...
Він сказав, що ти вже не контролюєш власний альбом.
Справді?
Що це вже не твій альбом. Каламутив воду.
А вже наступної миті він надзвонював мені...
Справді? То його це зачепило.
Так, він думав, що я ігнорую одну з пісень.
А я просто ще не дійшов до неї.
І що з нею сталося? Ти викинув її на смітник?
- Вона на стороні B у «Rock DJ». - То скажи нам, Ґаю...
- Вона на стороні B, але знаєте... - На стороні B чого?
- Нинішнього синглу. - «Rock DJ»?
Зараз ми... До речі, зараз серпень.
- Так, можеш... - Двохтисячного.
Вам є що святкувати. Тому ви й п'єте шампанське.
Приводів два. Річниця весілля. І?
- Маємо рекордний сингл. - Скільки ви продали?
Не знаю.
- Двісті тисяч. - Двісті тисяч.
Колись стану ніким
Колись я буду ніким.
І це чудово!
Буду ніким
Колись
Заберіть мій замок і острів
Заберіть їх геть
Я хочу бути ніким
Мені остогидло бути кимось
Я мріяв про все це
Не хочу бути кимось
Щасливий бути ніким
Колись я стану ніким
- Крутезно. - Буяка!
Але поки що я збочений геній
А тоді раптом...
Але поки що я збочений геній
Із великим пенісом!
І віллою на півдні Франції
- Ти тут щасливий? - Так.
Це вперше ми бачимо тебе щасливим?
Так. Уперше за всі записи.
Добре, то ти вже маєш текст?
Так.
- «Колись я стану ніким». - Справді?
Ти цього хочеш?
Що ти вкладаєш у ці слова?
Просто... Не думай про це. Що ти відчуваєш?
Я піднімаюся на гору.
Так.
- На півдні Франції. - Так.
- Дуже сонячно. - Так.
- Це справді складне запитання. - Але ж і пісня непроста.
- Вона ще не дописана. - Ми не знаємо, про що вона буде.
А ви хіба не обмірковуєте це до початку?
- Та ні. - Ні.
Ні.
Вона точно була про щось, коли я починав її писати,
але стала чимось іншим.
Я не знаю, чим скінчиться. Тож ми поки що не знаємо.
- Ти гарно проводиш час, Ґаю? - Я чудово проводжу час.
- А ти, Роберте? - Усе прекрасно.
Справді? Позаду нас охоронці.
- Джері, можеш пристебнутися? - Навіщо?
Ґай за кермом
тебе лякає?
- А ти пристебнешся? - Я знаю, я сяду в машину.
Справді?
Не будь слабкодухом. Я сиділа ззаду непристебнута.
- Вирішуй сама. - Добре, нехай.
Містере Чутливий. Усе для тебе.
Ми були на одній хвилі. Нам було дуже добре разом.
Мені було добре з Джері. З Ґаєм. У мене були вони. У них був я.
Мені було дуже комфортно з ними.
Гадаєш, часом музика буває пророчою?
Так.
Ти про що? Що ти маєш на увазі?
Коли ти співаєш, що колись...
станеш ніким.
- Він цього й хоче. У певному розумінні. - Так.
Стати невідомим.
Ніким,
не бути частиною...
Цього стилю життя?
- Ні, стиль життя його влаштовує. - Але без слави.
Ні, він хоче слави. І він хоче бути...
Гадаю, під «ніким» він має на увазі чоловіка в щасливому шлюбі.
Дружину, двох дітей.
- Щось таке... - Бути пересічним?
- Так. - Він хоче бути пересічним.
Він хоче бути нормальним.
- Часом він буває дивним. - Віднайти спокій.
- Так. - Спокій, якого ми всі прагнемо.
Що мені дали нове життя й професія...
Ясно, що неймовірні привілеї.
Але однаково є той, хто прагне нормальності.
Це ненормально.
Це все ненормально.
Джері.
Англійська ціпонька!
Гардкор. Джері.
Ти вже не зможеш повернутися і виправити все, що накоїв.
Дякую, друже.
Сідай.
Бережи себе.
Гаразд. Бувайте.
- Вона сяде тут? - Ні, ззаду сяду я.
Я замкну за тобою.
Гаразд.
- Який зоопарк. - Який зоопарк.
Розумієте, я не можу бути ніким, бо...
Я хтось.
Гадаю, це одна з умов,
коли нормальне життя
руйнується.
Там досі люди.
2000 СОМЕРСЕТ, АНГЛІЯ
Виходь. Просто зробімо це.
- Добре бути надворі, еге ж? - Так.
Я казав, що написав пісню для Джері.
Про все, що сталося у відпустці.
Гаразд.
Ти була літнім мріянням
Ти була всім, чого я потребував
Гарно.
Сподіваюся, ти знайдеш свою волю
- Навічно... - Це чудово.
Чудово.
- Запиши слова. - «Ти була літнім мріянням».
«Ти була всім, чого я потребував».
Це правда. Так і є, хіба ні?
«Ти була літнім мріянням» справді гарно.
Давня дружба з Джинджер
багато означала для мене.
У той час у мене не було
жодних стосунків,
у яких я почувався б комфортно.
Але куди б ми не йшли,
туди раніше за нас діставалися папараці.
І дуже особисті, інтимні моменти...
ставали суспільним надбанням.
А ми були просто приголомшені, як таке могло статися.
Якось я наштовхнувся на одного папараці.
Він сказав, що все це робила Джері.
Зараз я й на секунду не засумнівався б,
але тоді повірив його словам.
Це просто приклад того, що слава
може зробити з тебе психа, який нікому не довіряє.
І в певному розумінні це зруйнувало спогад
про таку важливу частину мого життя, про дуже радісний період.
Великий заголовок у газеті: «Він закохався в Джері».
Ти ж нещодавно їздив у відпустку,
прагнучи відпочити від усього.
А за тобою поїхали три сотні папараці.
Так. Поїхали.
Але це круто, бо ми зекономили на фото з відпустки.
Таблоїди дізнаються абсолютно про все.
Що робив той гелікоптер? Гадаєш, на ньому була преса?
Ти просто не знаєш, де вони.
Не знаєш, яку мить вони зніматимуть.
ЗУХВАЛЕЦЬ ВІЛЬЯМС
РОББІ ГРУБІЯНИТЬ У РОЗКІШНОМУ ГОТЕЛІ
Дереку, це Роббі Вільямс.
Слухай, я щойно побачив газету, вчорашню,
і подумав, що це дуже несправедливо. Можна дещо пояснити?
Я відплив на човні. Я повернувся.
Ліворуч від мене, біля мого готелю, папараці,
який чхати хотів на мій особистий простір.
І звісно ж, це «грубіянство»,
бо я підійшов і сказав усе, що думаю про нього.
Єдиний, із ким я був грубим, це чоловік, який підійшов
мене сфотографувати.
Не говори з ними, це марно.
Від розмов із ними добра не буде.
Ти хочеш вирішувати, що з особистого життя показувати.
Ти не хочеш, щоб у тебе відбирали приватність.
Ти почуваєшся легкою здобиччю.
І сховатися ніде.
Ти прокидаєшся вранці, розсуваєш штори — клац-клац.
Ми говоримо про індустрію, де прослуховують телефони.
Люди сидять десь у кущах за пів кілометра від тебе.
Мене скрізь переслідували шість чи сім автомобілів.
Усе гаразд?
Хочеш коротко описати, де ми зараз?
Чи хочу я описати, де я? Де ми? У душевному плані чи...
Так. У душевному. Ні, фізичному.
Фізично ми в моєму саду в Лос-Анджелесі.
2002 ЛОС-АНДЖЕЛЕС
Я поїхав у Лос-Анджелес, щоб сховатися від таблоїдів.
Це було благословення.
Я дуже швидко збагнув,
що моя ціль не в тому,
щоб підкорити Америку,
а в тому, щоб вона мене зцілила.
Тут мене ніхто не знає.
Я вмикаю телевізор, і там не згадують моє ім'я.
За кермо сідає доросла людина.
І каже: «Це може врятувати тобі життя.
Їдьмо в Лос-Анджелес, там нас не знають».
І саме так я вирішив вчинити.
На початку року я й чути не хотів про все, пов'язане з Роббі-зіркою.
То ти хотів розбити дует із Ґаєм?
Так, але ми працювали разом довше, ніж The Beatles.
Розумієте. Із цим альбомом я був довше, ніж The Beatles.
Це зводить мене з розуму
Я такий, як і був
Як і був
Ти зрозумів.
Гадаю, зрештою, мені захотілося чогось іншого в музичному плані.
Я вже не відчував такого захвату
від концертів, як це було раніше зі мною та Ґаєм.
Якщо ти не проти, почни з того,
хто ти? І що в біса ти тут робиш?
Мене звати Ґай Чемберс,
і я записую п'ятий альбом Роббі Вільямса.
Як ваші робочі стосунки?
Думаю, буде складно, коли я повернуся в Лондон,
а він буде тут, і...
все це... нас розділятиме океан.
Важко сказати, де він зараз.
Нині з ним складно спілкуватися.
Я молюся, щоб коли я зірвуся Ти спав
Усе почалося, коли я написав «Come Undone»
і зрозумів, що це чудова мелодія.
Вона звучала довше. Трішечки.
Хай і повільний, а це гарний трек.
Добре.
Я приніс його Ґаю, а він такий: «Не дуже добре».
А я кажу: «У нас проблема. Це проблема».
Я маю сумніви стосовно бриджу.
- Серйозно? - Так.
- Чому? - «Там є любов...»
- Ми не можемо його змінити, друже. - Можемо!
Хоровий ансамбль уже записали.
- Справді? - Тобто ми можемо.
Доведеться шукати хор тут.
А це дуже дорого.
- Варто було запитати мене! - Що запитати?
«Як справи?»
Частіше питати.
Знаєш, припускаю, мені просто доведеться з цим змиритися.
Це ж лише мій альбом. І це лишиться в ньому навічно.
І я думатиму: «Аби ж ми
більше розмовляли
один із одним».
Спробуємо ще раз?
Коли створюєш гурт, це банда,
і в ній ти проти всього світу.
Але ти губиш іскру в стосунках.
Я зустрівся з Ґаєм і сказав: «Слухай,
я хочу на знак подяки запросити тебе зі мною в тур.
Але це останній альбом, який ми робимо разом».
І він зламався.
То вже був інший Ґай.
Можливо, я також став іншим.
- Добре. - Що мені зіграти?
- Що? - Що мені зіграти?
Я тут подумав, що ти міг би зіграти гармонію з «Feel».
А потім ми граємо третю пісню. Що...
Відвали!
Я впевнений, що Ґай дійсно вважав: «Ми гурт під назвою "Роббі Вільямс"».
Я потребував повного контролю.
Якомога повнішого.
Ґай обернувся до мене й сказав:
« Знаєш,
може, просто підеш і заспіваєш ще раз,
а потім ми скомпілюємо її, і зробимо все, що зможемо,
із тим, що ти маєш».
- Переклад... - Що ми маємо.
Так. «Підеш і заспіваєш ще раз, а потім ми скомпілюємо,
і глянемо, чи вдасться вивести в чистий голос.
Але буду відвертим, Робе, з лайна діамант не зліпиш».
- Це ти так зрозумів. - А як ти це зрозумів, Дейве?
Я в це не лізтиму.
- Серйозно? - Так.
«Робе, з лайна діамант не зліпиш. На жаль».
Я негідник
Люблю твого сина
Скомпілюй оце, йолопе!
Глянемо, чи зможеш ти постаратися!
Я підсвідомо сказав: якщо щось і не розбилося, розбий сам.
Мабуть, варто частіше тебе злити!
Привіт! Я у вокальній кабіні! Ви більше ніколи такого не побачите!
- Маю надію, що ні. - Таке буває тільки раз.
Добре.
Я покінчив із ним.
Так, я покінчив із ним. Так.
Роббі Вільямс не коментує заяви
про розрив зі своїм співавтором пісень.
Ґай Чемберс працював над хітами «Angels» і «Rock DJ».
Учора ми говорили з ним.
Моя мама каже: «Якщо не можеш сказати хороше про когось,
іди в "Новини світу"».
Бажаю Ґаю лише найкращого.
І це не сарказм. Я справді люблю його. Я кажу щиро.
- До зустрічі. - Роббі!
Привітаймо разом Роббі Вільямса.
Вітаю.
Тебе лякає час після Ґая Чемберса,
самостійне написання пісень чи співпраця з іншими?
На жаль, на найближче майбутнє, моя співпраця з Ґаєм
добігла кінця
з причин, які я не хочу виголошувати назагал.
Річ ще й у тім, що за цей час із Ґаєм Чемберсом,
через те, що я Роббі Вільямс із Take That,
ніхто не сприймав мого авторства.
Розумієте, люди одразу припускають,
що левову частину пісень написав хтось інший.
Мене звати Роббі Вільямс. Я пишу тексти. Я пишу мелодії.
Я все пишу. А зрідка я ще й пишу музику.
Розумієте, це мене дратувало.
Ні, в тому не було смутку.
Що сталося потім?
Ґай не зміг поїхати в тур, який я йому обіцяв.
Уперше в житті мене ніщо і ніхто не стримував.
Але
щось пошкодилося.
Надломилося.
Можеш сказати, що саме чекало попереду?
Абсолютний
злам
мене як особистості.
Це записується?
Переклад субтитрів: Ганна Литвиненко