Na největší popový koncert všech dob v Británii míří 365 000 fanoušků.
Důvod? Tento muž je bude bavit.
Není pochyb, které jméno je největší jméno britské hudby.
Tento víkend patří jemu.
Robbie Williams hraje na Knebworthu tři večery za sebou.
Robbiemánie ovládla všechny.
A jestli nejste Robbieho fanoušek, držte se dál.
KNEBWORTH, SPOJENÉ KRÁLOVSTVÍ
3. SRPNA 2003
Knebworth byl největší zážitek mého života.
Byla to nekonečná masa lidí.
Bylo to jako zemětřesení.
Tohle byl vrchol mé kariéry.
Všechno to směřovalo sem.
Cítím, že jsem v tu chvíli centrem světa pop kultury.
Díky, že jsi mi splnil sen, Knebworthe!
Robbie!
Každý týden o mně píšou spoustu sraček.
Skoro každý týden.
Chci, abyste si zapamatovali tohle.
Tohle je Robbie Williams.
Tohle je moje práce.
Přímo tohle.
Jsem zpěvák. Píšu písně.
A jsem rozený bavič.
To dělám.
Díky!
Právě jsem měl svůj životní zážitek, když jsem zpíval v Knebworthu.
A první řádek v recenzi v NME bylo:
„Je to tady: Trapácká Británie v kostce.“
Snažil jsem se odvodit svou hodnotu ze své práce,
zatímco mi říkají a čtu o sobě, že...
Nebo o sobě slyším v rádiu a televizi,
že jsem na hovno.
Chci jen cítit pravou lásku.
Cítit domov, kde žiji.
Já věřil svému tisku.
Naneštěstí to byl britský tisk.
TŘETÍ ČÁST: BLÍZKÁ SETKÁNÍ
Jo!
Potlesk pro Teddy!
- Máme ještě dort. - Pojď, Teddy.
Chcete vidět, co jste upekli?
Dneska jdu pozdě, protože se mi nechtělo.
Nějaká část...
Velká část mě tohle nechtěla vidět.
A co tě teď čeká?
Budu sledovat někoho,
kdo se nervově
a mentálně zhroutí.
Natáčíme?
Ano, natáčíme.
Ahoj. A vítám vás.
3. BŘEZNA 2005
Ahoj. Jsem Robbie Williams a tohle je moje studio,
kde natáčíme album s pracovním názvem Intensive Care.
S Guyem jsem neřídil vlastní loď, co se týče hudby.
To je Stephen.
PRODUCENT A SKLADATEL
Je to pseudointelektuální Noddy Holder.
Ale Stephen je hudební mentor,
který mi umožňuje plně zjistit, co v sobě mám.
Byl to nový pocit.
A také osvobozující.
Snažil jsem se najít jinou cestu,
jak to dělat.
To, co mi teď vychází je velmi odlišné a...
Bude to znít neuctivě vůči bývalým spolupracovníkům,
ale mám úplně pocit...
Je to lepší?
Že tohle je mé první sólové album.
Rozhodl jsem se s Intensive Care jet na turné.
A to turné je neuvěřitelně obrovské.
Natáčíte?
PROHLÍDKA PÓDIA
ŘÍJEN 2005
- Nejsou to Blízká setkání? - Tak se jmenuje tohle turné.
Tak co první dojem?
Jako malý jsem dělal dojem předváděním Margaret Thatcher.
A samozřejmě Franka Spencera. To byla klasika.
Vypadá to parádně, ne? Jako moje vlastní raketa.
- Dám to pryč, dobře. - Dobrý, kluci?
- Jak jsou pevné? - Dost pevné.
Já na nich můžu stát a jsem kurva těžkej.
- No super. Tak ta už je povolená. - Jo ta už je...
Říkejte z hlavy staré písničky: „Let Me Entertain You“...
OSOBNÍ MANAŽERKA
„Angels“, Stephene?
Knebworth je neznámější a nejopěvovanější moment
mého profesního života, ale tohle turné bylo větší.
- „Feel“. - „Feel“ určitě.
Jo, to jo.
Měl jsem na to 93 kamionů.
93 kamionů na moji scénu.
A v té době jsem si říkal: „Já fakt mám 93 kamionů.“
Je to zenit mého úspěchu,
tohle turné.
Měl jsem soukromý tryskáč vzadu s písmeny R. W.
Je tu něco k jídlu.
A udělala jsem také sendviče.
Je to letadlo Eltona Johna, ne? Fakt, jo.
No do prdele.
Takže z toho máte radost?
Pořád se musím smát.
No teda!
Počkej, až to uvidíš.
Jonny je můj nejlepší kamarád.
Kus rodného Stoke-on-Trentu, co se hýbe a mluví
a je všude se mnou.
On mě rozesmával a dával pocit bezpečí,
cítil jsem, že pořád existuje moje já, které bylo před Take That.
- Díky. - Dobrá práce.
- Díky. - Dobrá práce, Josie.
- Teda! - Není to super?
- Trochu úžasné, ne? - Je to malinko úžasné.
Je to skvělé. Je mega bohatý.
S turné je to tak, lidi si myslí že když přijedu do Říma
a fotím se u Španělských schodů.
DEN 01 DUBLIN
Tak to není.
9. ČERVNA 2006
Není to, jak byste si to představovali.
Není to vůbec normální.
Je zvláštní, že starý dobrý Rob si stoupne před lidi
a oni ho milujou.
- Je to šílený. Jo, ale... - Je to jeho práce.
Je to jeho práce a je v ní nejlepší.
Tohle David potřebuje, aby přežil koncert.
- To je Robův manažer. - Už vypil čtyři.
Od koho se učí závislosti, to netuším.
MANAŽER
Měl jsem skvělý podpůrný systém.
Měl jsem Davida, svého manažera.
A Josie.
A svého kamaráda, Jonnyho.
Dobří a upřímní lidi.
Upřímní, jak to šlo.
Pořád je to vztah, kde já jsem šéf.
- Připraven, Robe? - Ne.
Kéž bych se živil něčím jiným.
Je připraven!
Jsem asi nejnervóznější v životě.
- Fakt? - Rozhodně.
- To se mi líbí. - Fajn.
Je to dobrý.
Jsem nejkrásnější, co jsem kdy byl?
Kámo?
Jo.
Hej! Dva borci ze Stoke-on-Trentu.
Kdo by to řekl?
Odbydeme si to první vystoupení,
nastoupíme na pěkné letadlo a letíme domů.
- Co vy na to? - Jo!
Jdeme na to. Dáme jim sakra pořádnou show.
Elvisi, dej mi klid, abych přijal to, co změnit nemohu,
odvahu změnit, co změnit lze,
- moudrost rozeznat tyto dvě. - Díky moc!
Tak jo, gangu!
Tohle není zkouška.
Připravit misi, prosím.
Robbie!
Viděli jste, jak je to tu velké?
Neměli jsme na zahájení turné
objednat jen vesnickou halu?
Dnes ti to sluší, Dubline!
Kolik lidí na světě to dokáže? Jít na pódium na stadionu
a 80 000 lidí ti řekne:
„Jsi skvělej!“
Víte, to je tak nepřirozené...
Reakcí na to musí být...
Proto se tolik známých osobností zblázní.
DEN 13
Odkud jste? Z Holandska?
- Jo! - Robbie!
- Jo, ahoj! - My teď...
Máme novou píseň.
Brzy vyjde nové album.
A teď to zkoušíme poprvé,
nikdo to ještě neslyšel.
Ani já. A já to napsal. To je divný.
Jmenuje se to „Rudebox“ a myslím,
že to bude moje nejúspěšnější píseň.
Možná ji napoprvé nepochopíte.
Asi to bude moje nejúspěšnější píseň, ne, Dave?
- Jo. - Lepší než „Angels“.
Jo? Větší než „Angels“.
V době turné Blízká setkání
jsem dělal další album.
Hledal jsem, kam může doplout loď bez Guye Chamberse.
Jmenuje se to „Rudebox“, ať se vám líbí.
Na Intensive Care
jsem mohl dělat, co mi přišlo zajímavé.
To mě nadchlo a šel jsem ještě dál.
Dělám hudbu s kamarády ze Stoke-on-Trentu,
je tam souznění.
Je to vše, co by chtěl udělat 13letý Robbie.
Pěkné beaty a trocha rapu.
Dělat Rudebox mě bavilo.
Bylo tak radostné ho tvořit,
měl jsem pocit,
že tohle jsem já.
A já jsem předpokládal, že když to miluju já,
tak bude existovat i publikum, které to miluje.
- Opravdu jsi tomu věřil. - Jo.
Jo.
Jo, fakt jsem tomu věřil. Jo.
Jak se dnes cítíš, Robe?
Vlastně fakt dobře.
Včerejší koncert byl super.
Šli jsme na hotel.
Šel jsem brzy spát.
Moc jsem nespal, budil jsem se každou hodinu.
Hráli jsme s klukama chvíli fotbal tři na tři. To bylo dobrý.
Myslel jsem, že mě to vyřídí.
Ale asi začínám být fit.
- Můžu zkusit tohle? - Jo.
Asi jsem ve formě na koncert.
Jak dlouhé je turné?
Dlouhé.
- Na to nemyslíme. - Přesně.
- Bereme to den po dni. - Jo a koncert po koncertu.
Když myslíte na konec, nedojdete tam...
Nádech.
...Charlie Lightning.
Ne. Není to moudrý muž?
Ne, je to pravda. Je to tak.
Když myslíš na konec, tak tím neprojdeš.
A když si řekneš: „Budu si užívat každý den.“
- To funguje. Je to rutina. - Když mám pravdu.
- Vážně. - Ne, věřím ti.
Nebo ne?
To je dobré vědět.
Zdá se, že mimo Spojené království mi dovolí být popová hvězda.
Můžu disponovat
nějakým vlivem.
Sakra fenomenální.
Ale v Británii
to byl jiný příběh a jiná energie.
Teď o Robbiem Williamsovi. Sophie?
Já si prostě myslím, že nemá žádné kouzlo.
Nechápu, že ho někdo může přijímat.
- Jsem z toho smutná. - Nemá fantastický hlas.
- Nemá ani výborný. - Je strašný.
Takový tenký a drsný.
Chci vám vynadat, minulý týden britská veřejnost zvolila
„Angels“ jako největší singl posledních 25 let.
Udělal jsem krátký seznam písní, které měly dostat šanci.
Číslo jedna: jakákoliv jiná píseň napsaná v posledních 25 letech,
včetně „Angels“ v karaoke verzi.
A každý den
jsem četl, jak hrozná osoba jsem.
Hlavními aktéry v tomhle problému
byli Star, Mirror,
ale nejvíc The Sun,
kde Victoria Newtonová psala sloupek „Bizár“,
to mělo velký vliv.
POKECANÝ WILLIAMS
DEN 41 BUDAPEŠŤ
Ta Victoria Newtonová mě nenávidí. Najde moje nejhorší fotky a ...
„To tam dáme. Vypadá příšerně.“
Myslím, že tě tajně miluje.
- Rozhodně. Miluje tě. - Já ji mám rád.
Neříkám, že ji nemám rád.
- Jen říkám... - Mám tě rád, Victorio.
Jonny tě má rád. Protože musí.
Jonny tě má rád, protože máš vládu nad celebritami,
ale já... Já jdu na pódium před 75 000 lidí
v zemi, která není Anglie.
Teď jsem byl v Drážďanech... Dvě noci za sebou.
Šedesát tisíc. Mohl jsem vyprodat čtyři večery.
Byl jsem v Amsterdamu. Ve stadionu Ajax...
Bylo tam 70 000 lidí. Čtyři večery, mohlo to být osm.
Kdybych udělal další turné, prodal bych 2,5 milionu lístků.
S tím nic nenaděláš. 50 milionů prodaných alb.
Já ji mám rád. Mně nikdy nic neudělala.
DEN 44
MILÁNO
Zdá se, že bulvár skočí
po každém špatném tahu.
Vydali jsme „Rudebox“ jako první singl,
byl odlišný od všeho, co jsem dělal do té doby,
to byla příležitost.
The Sun se rozhodlo rozjet nenávistnou párty proti mně a té písni.
„Nejhorší píseň, co kdy byla napsaná.“
„Rapování bylo na hovno, je to hrané na dětských klávesách atd.“
- Nesnáším ty děvky. - Chceš něco?
- Čtyřicet pět! - Nesnáším ty děvky.
- Co? - Čtyřicet pět.
- Máš dobrou náladu, co? - Strašnou.
Já vím. Nech to být. Život je dobrý. Proč se trápíš?
- Díky. - Smiluj se.
- Takhle naštvaný jsi nebyl roky. - To ne.
- Dáme dnes „Rudebox“? - Možná jo.
- Možná ne. - Je na hraně.
Proč je tahle část tak divná?
- Tak za chvilku. - Za chvilku.
Tohle bude legendární.
Dnes na tomto pódiu,
protože jste na nás tak milí,
tak zahraju úplně novou píseň.
Jmenuje se „Rudebox“.
Tak si zatrsáme?
Tohle chci přeskočit.
Proč jsi to chtěl přeskočit?
Je to nepříjemné. Co už.
Je to moje dítě.
Na žádnou písničku jsem nebyl tak pyšný jako na „Rudebox“.
Jsem z toho alba tak nadšený, jako jsem dlouho z ničeho nebyl.
A mám pocit, že jsem opravdu našel sebe sama, ale pak...
Pak o tom čtu něco fakt krutého.
Dlouho mi to bylo jedno,
ale než jsem šel na pódium, padlo to na mě.
„Proč jsou tak krutí?“
A prostě... Už to nebylo jen o té recenzi, ale spíš...
„Sakra, ať udělám nebo napíšu cokoliv,
ať to zazpívám jakkoliv, cokoliv řeknu,
tak v mé rodné zemi
to bude tisk nesnášet, bude nenávidět mě.
„Ať je to cokoliv a jakkoliv dobré.“
DEN 49
BERLÍN
- Trochu ji natáhni. - Cože, zlato?
Je to v pohodě.
Co sis udělal s kolenem?
Je mi 32.
To jsem si udělal s kolenem.
Myslím, že to je opotřebování z dob Take That.
Tam jsme ty kolena docela vytrestali.
V hlavě mi běželo: „Za to zaplatíš, až budeš starší.“
A zároveň jsem myslel, že starší nikdy nebudu.
Teď jsem starší. A mám posraný koleno. Třísla v prdeli.
Záda mě někdy zlobí.
Ještě něco?
Na achillovkách mám modřiny.
A tak dále.
Už na začátku turné jsem v prdeli.
V těle se děje spousta věcí,
které jsou důsledkem toho, co se děje v hlavě.
A já myslím, že všechno přestává fungovat kvůli mému myšlení.
Josie, doktor mi dá malou injekci energie. Ano.
- Robe, ne! - Ano.
- Ne!
- Ano! - Nepotřebuješ to.
- Ale ano. - Jsi jen unavený.
- To jo. - Ne.
- Minule to bylo hrozné. - Nebylo.
- Robe, ne. - Jo.
- Ne. - Jo.
- Ne, Josie, nech toho. - Ne.
Nedělej to, opravdu ne.
Dva dny potom ti bude blbě.
- To ne. - Ale ano!
Není to tak. Byl jsem nemocný. Doktore? Je to v pořádku.
Já jsem zavraždil... Zavraždím ho.
O to se právě bojím.
No tak, doktore.
Josie, běž pryč!
Pojďte sem! Miluju drogy, no tak!
Pojď na to! Plácnem si!
Kdybych nedržel Mickeyho, tak jsem na straně Josie.
- Miluju drogy. - Podívej, tady!
- Jsou tak... - Vitamin C!
Rozmíchat ve vodě.
Já už jsem zašel tak daleko,
že se vším, co beru,
by tohle bylo jako dát náplast na...
Na uřízlou nohu.
Chcete trochu steroidů?
Steroidy jsou ty, jen abys věděl,
po kterých se pak dva dny cítíš hrozně.
- To miluju. - Tak jo.
Dobře.
Nedívej se, Jonny.
Voilà, pane.
Tohle všechno?
- Jo. - Jo.
Ježkovy, Louise.
Hele, tam jede tvoje krev.
Frankenstein.
Doktore, nesmějte se při tom. To je nechutné.
- Dobře. - Buďte vážný.
Jdeme na to.
Je to dobrý.
Strejda Rob je blbec.
Tenhle koncert jedu na steroidech,
jedu na steroidech.
Beru je často,
ale jsem z nich tlusté prase.
Tenhle koncert jedu na steroidech,
protože je fakt velkej, do toho!
Jedu na steroidech,
doktor mi je dal.
Počkat!
Ty drogy asi začínají působit!
Dneska jsem hned cítil, že to je party.
Podal jsem nejslabší výkon, celkově za všech turné a koncertů...
Dnes večer byl můj nejslabší výkon
a stejně šíleli. Bylo to skvělé.
Cítil jsi efekt těch injekcí?
- Steroidů? - Jo.
Teď to cítím.
Jo, už to cítím.
Ale je to jako...
Spíš než:
Tak nějak to je.
Což je příjemný.
Ale stejně tam musí být vzrušení a adrenalin.
Takže se to s tím spojí, nebo jen...
Já nevím. Nevím, co je co.
Už to nerozeznám. Kde končím já a kde začínají chemikálie.
DEN 54
MNICHOV
- Jak se dnes cítíš, Robe? - Úplně strašně.
Hrozně. Naprosto hrozně.
Jsem unavený.
Cítím se
hrozně.
Pamatuju si, že jsem měl pochyby, jestli zvládnu tak dlouhé turné.
Říkal jsem si:
„Je to špatné.“
Je to na mě moc velké.
Je to moc velké.
Dneska jsem měl steroidy.
Jsou dobrý.
Vylezu na pódium
a musím se dvě hodiny usmívat a poskakovat.
Sakra!
Moc statečný.
Dáte mu někdo lízátko?
JSI SAKRA ÚŽASNEJ, ROBE
Danke schön , dobrou noc!
DEN 71
VÍDEŇ
Skoro končíme s Evropou. Bylo to super.
Jsme teprve v půlce.
Ale evropské turné bylo skvělé, ne?
Tenhle má samé dobré zprávy! Proboha!
- Těšíte se na... - Ptal ses mě ráno!
- Na co? - „Za jak dlouho bude Anglie?“
Opravdu? Neptal jsem se: „Jsme už v půlce turné?“
Vlastně nejsme. Jsme dvě čtvrtiny...
- „Dvě čtvrtiny“? - Dvě čtvrtiny rovná se kolik?
Je to polovina, ne? „Nejsme v půlce turné...“
- Jsme ve dvou třetinách. - Zmátls mě.
Tři pětiny.
Tři pětiny. Páni.
To je 60 %.
TROJKA S DVĚMA BLONDÝNKAMI!
Být na turné takové velikosti a délky
a k tomu mít v tisku kampaň,
která potvrzuje mé pocity a myšlenky o tom,
co si o mně lidi myslí,
to je další dokonalá bouře pro slabé duševní zdraví.
DEN 85
ZAČÍNÁ ČÁST TURNÉ VE SPOJENÉM KRÁLOVSTVÍ
Děsím se návratu do Británie.
Znamená to pro mě
nenávist a absenci bezpečí.
Rozvedl jsem se se zemí, která bývala moje,
fyzicky i mentálně.
Silně mě to ovlivnilo.
Jak se máš, Robe?
Mám se fajn.
Já nevím. Bojím se vracet do Británie.
Spojené království.
Domácí publikum.
Už mám za sebou něco kolem 30 koncertů.
Pár.
Já nevím, vždycky to doma poseru.
Mám jen trochu paniku.
My se už známe dlouho, že, kamaráde?
- To jo. - Cítíš se dneska dobře?
Jsem úplně posranej.
Až vyjedeš z té díry, mrkni na nás, že jsi dobrej, jo?
- Dobře. - Jo?
- Bude dneska pršet, co myslíš? - Jo.
- Fakt myslíš? - Jo.
Opravdu?
Já nevím! Co si myslíš, že jsem? Rosnička?
Naneštěstí
článek novin The Sun o písni „Rudebox“
měl ve Velké Británii negativní vliv
na tu píseň, vnímám to velmi výrazně.
Když to hraju v Evropě, tak se do toho diváci opřou,
ale publikum tady
spíš udělá krok zpátky a udělá tohle.
Tázavě se na mě dívají.
A já si za tou nahrávkou stojím na 100 %.
Je to sakra dobrá píseň.
Jsem to já.
A naneštěstí
tisk ovlivnil její prodej.
Ovlivnilo to „Rudebox“.
Minulý týden mě to úplně rozložilo.
Většina lidí umí být lhostejná, to je
další problém.
Když na zeď hodíte hovno, nic se nechytí.
Tentokrát jsem hodil hovno na zeď a všichni řekli:
„Podívejte, na zdi je hovno!“
Hluboce mě to ovlivnilo.
Ano, hluboce se mě to dotklo.
Protože jsem nikdy nemusel...
Všechno byla jen intuice.
A pak mi tahle celá věc s „Rudeboxem“
posrala intuici na...
Až doteď.
DEN 92
Na tohle se netěším.
Co budeme sledovat?
Leeds jsou dvě noci v Roundhay Park.
Natáčeli mě a živě vysílali do kin a domovů a...
Sleduje to 42 milionů lidí, nebo tak něco.
Víc než jeden člověk mě sleduje z domu. Řekněme to takhle.
Velká zodpovědnost.
Brzy budu muset být superčlověk.
Je tam spousta lidí. Vím, že nepřišli sledovat, jak selžu.
A nakonec vím, kdo jako lidská bytost jsem
a jaké je moje živobytí - bavit lidi. A to se nakonec projeví.
Ale je něco jiného,
když člověk musí podávat výkon neustále,
z toho se ti pak svírá žaludek.
Někdy je to: „Je tam snad 90 000 lidí.“
A někdy zase: „Je tam snad 90 000 lidí.“
Víte, je to sakra...
Je to zvláštní,
čemu se člověk vystaví.
A k tomu se podívejte na tohle. Tenhle kamion Volvo.
Ten kamion je tu kvůli mně, že?
Tenhle kus dřeva je tu kvůli mně, víte?
Podívejte se za sebe.
Celá ta dřevěná stavba, co je tam
v zákulisí, je tam kvůli mně.
To je sakra zodpovědnost. Víte, když jsem byl...
Přijede kvůli vám kamion?
Sakra.
Co se s tím dělá? Hele, má to tamtu věc.
Má to tamtu věc, která vede až tam nahoru.
Do prdele.
Každý šroub,
každá drobná maličkost,
každý člověk...
Někdy chce člověk utéct.
Možná proto...
Víš, je jedna věc, co si na tomhle užívám,
že jsem autentický.
Je tam opravdovost.
A to je změna oproti...
Ahoj, zlato! To se změnilo
oproti předchozím dílům dokumentu Robbie Williams.
Ahoj, zlato.
Ti lidi jsou lidi.
- Jo, co to jíš? - Chtěla jsem se zeptat.
Přišla ses zeptat mě, protože víš,
že ti to dovolím spíš, než tvoje máma?
Mám...
Ne.
To znamená ano. Hele.
Došel jsem asi do nejtraumatičtější části mého života.
Co se stalo?
Hodně věcí. Můžeš se na to podívat...
Můžeš se na to podívat, až budeš mnohem starší.
- Dobře. Vrátím je. - V pohodě. Já je vrátím.
Ahoj! Měj se fajn. Miluju tě.
- Ahoj, miláčku. - Kdy skončíš?
Ahoj, miláčku.
- Kdy už... - Nevím! Za chvíli se uvidíme.
- Čau. - Miluju tě.
Jsi šťastný?
- Jsi v pohodě? - Jo, jsem...
Od vážného k lehčímu tématu.
Byl jsem unavenější, než jsem šel na pódium, ne?
- Byl. - Jo.
Jo. Byl jsem, ne?
Jo.
Vzít tu nervózní energii a proměnit ji
v bavičské zlato.
Podívej na ten obličej!
Na další dva koncerty
se bude vzpomínat, budou natočené.
Jdeme tam, dáme si to,
uděláme, co děláme každý večer, a dodáme zboží.
Elvisi, dej mi klid přijmout to, co změnit nemohu,
a odvahu změnit to, co...
Díky moc!
KRÁL POPU
Podívej na ty oči.
Vidíš ty oči, ne?
Co tam vidím?
Trauma.
Robbie!
Takže taková je situace.
Minulá noc byla absolutní katastrofa.
Rozjela se mi panická ataka, než jsem tam šel,
a nepřestala
až do konce vystoupení.
Přísahal bych, že mi lidi čtou myšlenky.
A víte, bylo tam 90 000 lidí.
Nevím, jestli jste někdy měli sen, že jste na pódiu
a nevíte, co dělat, nevíte, co děláte.
Nevím, jestli to znáte a jak je to reálné a hrozné,
tak to se mi stalo
na pódiu v Leedsu.
Díky, Leedsi!
Odešel jsem z pódia
a nikdy jsem se tam už nechtěl vrátit.
Nemohl jsem mluvit, třásl jsem se a... Prožíval jsem trauma.
Včera jsme přišli na hotel
a všem se rozpadl svět
a já nedokázal cítit nic, jen vinu.
Dal jsem si něco na spaní, abych usnul,
protože bych jinak nikdy neusnul při pomyšlení na další koncert.
DRUHÝ VEČER
Probudil jsem se.
Pak přišla Josie. Já řekl: „Josie, dnes nemůžu na pódium.“
Řekla: „Ale můžeš. Jen musíš překonat...“
Já řekl: „Děláš si ze mě prdel? Já tam nejdu.“
Přišel Jonny a řekl: „Podívej,
viděl jsem jak Dave a Tim...
Viděl jsem Tima brečet.“
Tim, můj manažer, nejvíc stoický chlap,
jakého jste kdy viděli.
A brečí.
Na tomhle to skončilo.
Kdybych neodehrál dnes v Leedsu,
stálo by mě to víc peněz, než mám,
abych to zrušil.
A živobytí všech okolo mě by bylo zničené.
To by byl konec mé kariéry.
Já nasedl do helikoptéry a dojel tam, viděl dav a byl jsem v pohodě.
A pak jsem spadl do jámy absolutního
zničení sebe sama.
„Nezasloužíš si to.
Nezvládneš to,
ty kokote.“
„Celá ta věc s koncem mola je naprostá sračka.“
Byl jsem úplně vyděšený.
Jsem na tebe pyšný.
Díky, kámo.
Pojďme to zvládnout.
Teď vám to možná celé připadá šílené.
A ano, je to tak.
Ale jsem v situaci, která je úplně nepřirozená a nereálná.
Lidi pořád čekají, až něco poseru, vždycky to tak bylo.
A teď to přišlo.
Teď zpívám
o svůj život.
Děláme kruh,
pak vyrazím.
A jak jsem vyrazil, začaly mi selhávat nohy.
Jdu do zákulisí
a dopadne to tak, nebo tak.
Buďto se mě bude držet
ta tenká nitka sebevědomí, kterou nacházím,
nebo se to celé rozpadne.
Raz-dva, raz-dva, díky.
A pravdou je, že v téhle pozici vím,
že půlku lidí to nezajímá a druhá půlka řekne, že si to zasloužím.
Ale chci vám říct, že mě to bolí.
Opravdu bolí.
Protože jsem sakra... Zase se bojím.
Dnes v Leedsu jsem to zvládl.
Ale nejsem z toho venku.
Jsem...
Jsem v klidu,
ale uvnitř jsem zničený.
Je všechno v pohodě?
Na tom turné se něco zlomilo.
Co bude dál?
Nebudu míň unavený.
Ani nebudu mít míň paniky.
Moje psychika se bude dál hroutit.
A...
To nejhorší nás teprve čeká.
Překlad titulků: Johana Kroupová