Na najveći britanski pop koncert sjatilo se 365 000 obožavatelja.
Zašto? Jer će ih taj čovjek zabaviti.
Nesumnjivo najveće ime britanske glazbe ovog vikenda.
Ovo je njegov vikend.
Robbie Williams nastupa tri večeri zaredom u Knebworthu.
Robbiemanija se ukorijenila.
No ako niste njegov obožavatelj, nemojte se pojaviti.
UJEDINJENO KRALJEVSTVO
3. KOLOVOZA 2003.
Knebworth je bio najveći koncert mog života.
Jednostavno more ljudi na okupu.
I bilo je masivno.
To je vrhunac moje karijere.
Sve je postepeno vodilo tomu.
Osjećam da sam u središtu pop kulture svijeta u tom trenutku.
Hvala na ostvarenju sna, Knebworthe!
Robbie!
Pišu mnogo besmislica o meni.
Gotovo svakog tjedna.
I želim da nešto zapamtite za mene.
Ovo je Robbie Williams.
Ovime se bavim u životu.
Baš ovime.
Pjevam. Pišem pjesme.
I rođeni sam zabavljač.
Ovime se bavim.
Hvala!
Upravo sam odradio najveći koncert svog života u Knebworthu.
I mislim da je prva rečenica u recenziji NME-a bila:
„Eto je. Britanija bez ukusa u malome.”
Samopoštovanje pokušavam temeljiti na svom poslu,
dok mi govore i dok čitam o sebi...
ili čujem o sebi na radiju i TV-u
da sam govno.
Samo želim osjetiti pravu ljubav
Osjetiti dom u kojem živim
Vjerovao sam natpisima o sebi. Nažalost, radilo se o britanskim novinama.
ROBBIE WILLIAMS
3. DIO: CLOSE ENCOUNTERS
To!
Pljesak za Teddy!
- Ima još torte, ekipo. - Dođi, Ted.
Želite vidjeti tortu koju ste ispekli?
Danas sam zakasnio jer nisam htio doći.
Mislim da ima još snimaka mene s kojima se nisam htio suočiti.
Možete li mi reći što vas čeka?
Gledat ću kako netko
doživljava živčani slom.
Snimate?
Snimamo.
Zdravo. I dobro došli.
3. OŽUJKA 2005.
Bok. Ja sam Robbie Williams. Ovo je moj studio,
u kojem snimamo album s radnim nazivom Intensive Care .
Glazbeno nisam bio kapetan svog broda s Guyem.
Ovo je Stephen.
PRODUCENT/SUTEKSTOPISAC
On je pseudointelektualni Noddy Holder.
No Stephen je glazbeni mentor
koji mi pomaže da izvučem sve iz sebe.
Bilo je svježe.
I oslobađajuće.
Da, pokušavao sam otkriti kako opet prići svemu tome iz drugog kuta.
Objavit ću novi materijal koji je veoma drukčiji i...
Ne želim uvrijediti ljude s kojima sam prije surađivao,
ali osjećaj je...
Bolji?
Kao da se radi o prvom solo albumu.
Odlučio sam otići na turneju s Intensive Care .
Turneja je bila nevjerojatno masivna.
Snimate?
INSPEKCIJA POZORNICE
LISTOPAD 2005.
- Close Encounters , zar ne? - Tako zovemo turneju.
Koji ti je prvi dojam?
Kao dijete me se najviše dojmila Margaret Thatcher.
Frank Spencer, očito. No to su sve klasici.
Izgleda sjajno, zar ne? Poput svemirskog broda.
- Onda ću se riješiti toga. - Sve štima, momci?
- Jesu li solidne? - Jako solidne.
Mogu stajati na njima, a svinja sam.
- Ma daj. Ta je sad rasklimana. - Ta je...
Bez razmišljanja, stare pjesme, „Let Me Entertain You”...
OSOBNA MENADŽERICA
...„Angels”. Stephene?
Knebworth je bio najglasovitiji trenutak
mog profesionalnog života, a ova je turneja bila još veća.
- „Feel”. - „Feel”. Naravno.
O, da.
Imao sam 93 kamiona.
Devedeset tri kamiona za pozornicu.
Tada sam mislio: „Imam 93 kamiona.”
Ta je turneja zenit mog uspjeha.
Imao sam zrakoplov sa simbolom „R. W.” na stražnjem dijelu.
Nešto kućanskog pribora.
Napravili smo i neke sendviče.
Ovo je zrakoplov Eltona Johna, zar ne? Znam, da.
Ti bokca.
Znači, zadovoljan si?
Još se hihoćem.
O, da!
Nećeš vjerovati.
Jonny mi je najbolji prijatelj.
Dio je Stoke-On-Trenta koji se kreće, hoda, govori
i svugdje me prati.
Nasmijavao me, zbog njega sam se osjećao sigurno
i kao da je dio mene koji je postojao prije Take Thata još ovdje.
- Hvala. - Bravo, mladiću.
- Hvala. - Bravo. Bravo, Jose.
Nije li sjajno?
- Dosta sjajno, zar ne? - Ovo je dosta sjajno.
Ovo je tako dobro. Prebogat je.
Što se tiče turneja, ljudi misle da dođeš u Rim,
fotke na Španjolskim stubama.
PRVI DAN
Ma ne.
9. LIPNJA 2006.
Nije onako kako čovjek zamišlja.
Nema normalnosti.
Čudno je kad naš Rob stane pred sve te ljude
koji ga obožavaju.
- Dosta ludo. Da. Ali... - To mu je posao.
To mu je posao i najbolji je u tome.
Ovo je Davidu potrebno da izdrži nastup.
- Ovo je Robov menadžer. - Već je popio četiri.
Nije mi jasno odakle sve te ovisnosti.
MENADŽER
Imao sam sjajan sustav podrške oko sebe.
Imao sam Davida, svog menadžera.
I Josie.
I svog prijatelja Jonnyja.
Dobre i poštene ljude.
Poštene u najvećoj mogućoj mjeri.
I dalje smo u odnosu u kojem sam ja šef.
- Spreman si, Robe? - Jok.
Doista bih se volio baviti nečim drugim.
Spreman je!
Nikad nisam bio nervozniji.
- Nisam li? - Itekako.
- Da. Sviđa mi se. - U redu.
Dobro je.
Nikad nisam bio zgodniji?
Mladiću?
Da.
Hej! Dva momka iz Stoke-On-Trenta.
Tko bi rekao?
Hajdemo jebeno odraditi prvu gažu
i otići kući stvarno lijepim zrakoplovom.
- Što mislite o tome? - Da!
Hajde. Idemo im pružiti jebeno dobar šou.
Elvise, daj mi spokoj da prihvatim nepromjenjivo.
Hrabrost da mijenjam moguće.
- I mudrost da znam razliku. - Hvala!
U redu, ekipo!
Ovo nije vježba.
Misija može krenuti.
Robbie!
Jeste li vidjeli kolika je pozornica?
Zašto nismo mogli otvoriti jebenu turneju
u seoskom domu ili tako nečem?
Izgledate sjajno večeras, Dubline!
Koliko ljudi na svijetu to može? Popeti se na pozornicu unutar stadiona
i da 80 000 ljudi jednostavno kaže:
„Sjajan si!”
Znate, to nije normalno.
Reakcija na to mora biti...
Zato je tako mnogo poznatih skrenulo.
TRINAESTI DAN
Odakle ste? Iz Nizozemske?
- Nizozemske! - Robbie!
- Bok! - Snimili smo...
Novu pjesmu.
Uskoro izlazi novu album. I...
imamo probe pri put,
dakle nitko je još nije čuo.
Čak ni ja. A napisao sam je. Čudno.
Zove se „Rudebox” i mislim
da će to biti moja najveći hit.
Možda vam neće sjesti na prvu.
Mislim da će to biti moj najveći hit, zar ne, Dave?
- Da. - Veći od „Angels”?
Ma da? Veći od „Angels”?
Tijekom turneje Close Encounters
snimao sam novi album.
Htio sam vidjeti kamo plovi taj brod bez Guya Chambersa.
Bilo kako bilo, nadam se da će vam se svidjeti „Rudebox”.
Na albumu Intensive Care
imao sam odriješene ruke raditi što mi se činilo zanimljivim.
Onda sam se uzbudio i otišao u nekom drugoj smjeru.
Snimao sam s ekipom iz Stokea-On-Trenta i vladala je povezanost.
To je bilo sve što sam htio snimiti kao trinaestogodišnjak.
Boom bap ritmovi i malo repanja.
Uživao sam radeći na tom albumu.
Baš me radovao rad na njemu
i imao sam osjećaj da sam to pravi ja.
I jednostavno sam pretpostavio da će se publici svidjeti ono što i meni.
- Stvarno si vjerovao u to. - O, da.
Da.
Stvarno sam vjerovao u to. Da.
Kako se danas osjećaš, Robe?
Jako dobro, zapravo.
Jučerašnji je nastup bio sjajan.
Vratili smo se u hotel.
Rano zaspali.
Nisam se naspavao jer sam se budio svako malo.
Zaigrali smo nogomet tri na tri. Što je bilo dobro.
Mislio sam da ću biti satran nakon toga.
No čini se da ulazim u formu.
- Mogu li je isprobati? - Da.
Mislim da sam u formi za gažu.
Koliko traje turneja?
Dugo.
- Ne razmišljamo o tome. - Tako je.
- Idemo dan po dan. - Idemo dan po dan. Šou po šou.
Ako misliš o kraju, nećeš ga dočekati.
Udahni.
Charlie Lightening.
Ne. To kaže mudar čovjek?
Ne, istina je.
Ako počneš misliti o kraju, nikad nećeš izdržati turneju.
Ako samo misli: „Uživat ću dan po dan.”
- Funkcionira. Uđeš u rutinu. - Osim kad griješim.
- Stvarno. - Ne, vjerujem vam.
Stvarno.
Dobro je znati.
Čini se da izvan Ujedinjenog Kraljevstva smijem biti pop zvijezda.
Smijem biti neka veličina, pretpostavljam.
Jebeno fenomenalno.
Dok je u Ujedinjenom Kraljevstvu
priča veoma drukčija, kao i energija.
Prijeđimo na Robbieja Williamsa. Sophie?
Mislim da je... Nema nikakvog šarma. Čudi me što su ga ljudi tako prigrlili.
- Zapravo me to rastužuje. - Glas mu nije sjajan.
- Nema sjajan glas. - Užasan je.
Poprilično je tanak i grub.
Javnosti Velike Britanije, htio sam vam očitati bukvicu
jer je „Angels” najbolji singl unatrag 25 godina.
Napravih popis drugih pjesama koje ste možda trebali odabrati.
Prva, bilo koja druga pjesma snimljena proteklih 25 godina,
uključujući karaoke verzije „Angels”.
Činilo se da sam svaki dan
u novinama čitao kakva sam grozna osoba.
Protagonisti tog mog problema
bili su The Star , TheMirror
i najveći od svih The Sun .
Ondje je Victoria Newton pisala kolumnu Bizarnosti
koja je bila veoma utjecajna.
BUCKO WILLIAMS
ČETRDESET PRVI DAN
Victoria Newton me jebeno mrzi. Nalazi moje najgore fotografije...
„Stavit ćemo ovu. Izgleda grozno.”
Mislim da te potajice voli.
- Sigurno. - Meni se sviđa.
Slušaj, ne kažem da mi se ne sviđa.
- Samo kažem... - Meni se sviđaš, Victoria.
Jonnyju se sviđaš. Jer nema izbora.
Sviđaš mu se jer držiš poznate u šaci,
ali kad je o meni riječ... samo što nisam izašao na binu pred 75 000 ljudi
u državi koja nije Engleska.
Nedavno sam bio u Dresdenu... Nastupio dvije večeri zaredom.
Šezdeset tisuća. Mogao sam rasprodati četiri.
Bio sam u Amsterdamu. Na Ajaxovu stadionu...
Sedamdeset tisuća ljudi. Četiri večeri. Mogao sam odraditi osam.
Da opet odem na turneju, prodao bih još 2,5 milijuna ulaznica.
Ne možeš me spriječiti. Pedeset milijuna albuma.
Svejedno mi se sviđa. Meni nije ništa skrivila.
ČETRDESET ČETVRTI DAN
MILANO
Čini se da industrija samo čeka
neki moj pogrešan korak.
Izdanje „Rudeboxa” kao prvog singla
koji je tako odudarao od svega prije snimljenog
pokazalo se prilikom.
The Sun je odlučio pokrenuti mrziteljsku hajku protiv mene i pjesme.
„Najgori singl ikad napisan.”
Repanje je bilo sranje i zvuči kao da je odsvirana na klavijaturi Casio.
- Mrzim seronje. - Želiš li išta?
- Četrdeset i pet! - Mrzim seronje. Jebeno ih mrzim.
- Što? - Četrdeset pet.
- Baš si dobre volje. - Užasne sam volje.
Znam. Prijeđi preko toga. Život je lijep. Što te muči?
- Hvala. - Jadan.
- Dugo nisi bio ovako ljut. - Da.
- Izvest ćeš „Rudebox” večeras? - Možda.
- Možda neću. - Eksplodirat će.
Zašto ovaj dio ovdje tako nervira?
- Vidimo se uskoro. - Vidimo se.
Ovo će biti klasik.
Večeras, na ovoj pozornici,
jer ste bili tako dobri prema nama,
želim izvesti potpuno novu pjesmu.
Zove se „Rudebox”.
Spremni ste za ples?
Želim ovo premotati.
Zašto to želiš premotati?
Jednostavno mi nije ugodno.
Radi se o mojoj bebi.
Nikad nisam bio ponosniji na neku pjesmu.
Jako sam i već dugo uzbuđen zbog ovog albuma.
Stvarno osjećam da sam našao sebe i onda...
pa pročitam nešto jako okrutno o njemu.
Dugo mi nije smetalo,
no prije izlaska na binu pomislio sam: „Zašto su ljudi tako okrutni?”
Samo... mislim da nije toliko zbog recenzije, nego više zbog...
„Jebote, što god učinim, napišem,
kažem, kako god otpjevam...
U mojoj će domovini
novine jebeno mrziti i mene i sve to.
Koliko god dobro bilo ili što god bilo.”
ČETRDESET DEVETI DAN
- Ispravi je još malo. - Što, dušo?
Rekoh da je dobro.
- Što ti se dogodilo s koljenom? - Napunio sam 32.
To mu se dogodilo.
Mislim da se radi o habanju iz dana Take Thata.
Znali smo jako naprezati koljena.
Motalo mi se po glavi: „To će doći na naplatu kad ostarim.”
Istovremeno sam mislio: „Nikad neću ostariti.”
Sad sam stariji. Koljeno mi je otišlo. I prepone.
Leđa mi se katkad upale.
Još nešto?
Ahilove su mi tetive nagnječene.
I tako dalje.
Tek je sve počelo, a već si sjeban.
No mnogo toga što se dogodi u tijelu
rezultat je onog što se događa u umu.
Mislim da sve otkazuje poslušnost zbog načina na koji razmišljam.
Jose, liječnik će mi dati injekciju da mi poraste energija. Da.
- Robe, ne! - Da.
- Ne!
- Da! - Ne treba ti.
- Treba. - Samo si umoran.
- Jesam. - Ne.
- Bilo je grozno prošli put. - Nije.
- Ne, Robe. - Ne... Da.
- Ne. - Da.
- Ne, Josie, nemoj. - Ne.
Nemoj. Iskreno, nemoj.
Osjećat ćeš se jadno danima poslije.
- Neću. - Hoćeš!
Neću. Samo jer sam bio bolestan. Doktore? U redu je.
Ubio sam... Ubit ću ga.
To me brine, iskreno rečeno.
Hajde, doktore.
Josie, briši!
Dođi! Volim drogu, hajde!
Hajde, mala! Da! Daj pet! Deset!
Da ne držim Mickeyja, bio bih na Josienoj strani.
- Volim drogu. - Eto ga. Vidi!
Vitamin C!
S malo vode!
Za mene, koliko se loše osjećam
i s obzirom na sve što uzimam,
to je kao da staviš flaster...
na batrljak otkinute noge.
Želiš li malo steroida?
Samo da znaš, zbog njih se osjećaš užasno
dva dana poslije uzimanja.
- Obožavam ih. - U redu.
U redu.
Ne gledaj, Jonny.
Voilà , gospodine.
Sve to?
- Da. - Da.
Ti bokca.
- Evo, izlazi tvoja krv. - Dr. Frankenstein.
Doktore, ne smijte se dok to radite. Baš je odbojno.
- U redu. - Budite ozbiljni.
Krećemo.
U redu je.
Ujak Rob je tikvan.
Na steroidima sam za ovu gažu
Na steroidima za ovu gažu
Volim ih često uzimati
Ali s kilama mi odmažu
Na steroidima za ovu gažu
Da gaža ne bude blamaža, ožeži !
Na steroidima sam
Doktor mi je dao steroide
Stanite!
Mislim da je droga počela djelovati.
Večeras sam odmah osjetio da kreće tulum.
Nikad se nisam manje... na bilo kojoj turneji, nastupu...
Nikad se nisam manje trudio
i svejedno su podivljali. Bilo je baš kul.
Jesi li osjetio učinak injekcije?
- Steroida? - Da.
Sad ga osjećam.
Da, sad.
Više se radi o...
nego o...
Tako nekako.
Što je lijepo.
No sigurno te ionako pere adrenalin.
Pomiješano je s time ili je nekako...
Ne znam. Ne mogu razlučiti.
Ne mogu više razlučiti. Gdje ja prestajem, a kemikalije počinju.
PEDESET ČETVRTI DAN
MÜNCHEN
- Kako se osjećaš, Robe? - Jebeno grozno.
Grozno.
Umoran sam.
Osjećam se
grozno.
Sjećam se da sam sumnjao hoću li izgurati ovaj dio turneje.
Pomislio sam:
„Ovo je loše.”
Prevelika je za mene.
Prevelika je.
Danas sam uzeo steroide.
Dobri su.
Izađem među publiku
i moram dva sata glumiti nasmijanog majmuna.
Sranje!
- Jako si hrabar.
- Imaš lizalicu za njega?
JEBENO SI SJAJAN, ROBE
Hvala, laka noć!
SEDAMDESET PRVI DAN
BEČ
Skoro smo gotovi s Europom. Bilo je sjajno.
No tek smo na pola puta.
No europska je turneja bila sjajna. Zar ne?
Pun je dobrih vijesti, zar ne? Isuse!
- Veseliš li se... - Sam si me to pitao ujutro!
- Što sam rekao? - „Koliko ćemo biti u Engleskoj?”
Koliko u Engleskoj, a ne jesmo li na pola puta.
Zapravo nismo. Na dvije četvrtine...
- Dvije četvrtine? - Koliko je to?
To je pola, zar ne? „Nismo na polovici...”
- Na dvije trećine. - Mogao si me zbuniti.
Tri petine.
To je 60 posto.
U TROJE S DVIJE PLAVUŠE
Odlazak na turneju koja je ogromna i dugotrajna
dok se u novinama vodi hajka
koja učvršćuje moje misli i osjećaje
o tome što, valjda, ljudi misle o meni...
Još jedna oluja svih oluja za loše mentalno zdravlje.
OSAMDESET PETI DAN
POČINJE DIO TURNEJE PO UJEDINJENOM KRALJEVSTVU
Grozim se povratka u U. K.
Predstavlja
mržnju i nedostatak sigurnosti.
Rastao sam se od nekadašnje domovine,
fizički i mentalno.
I to me duboko pogađa.
Kako si, Robe?
Dobro.
Ne znam. Samo se preplašim kad dođem u UK.
UK.
Domaća publika.
Znate, već sam odradio 30-ak nastupa.
Malo.
Ne znam, uvijek se userem kući.
A malo me i prima panika.
Dugo se poznajemo, stari prijatelju, zar ne?
- Tako je. - Jesi dobro večeras?
Jebeno sam se usrao.
Mahni nam kad izađeš da znam da si u redu, dobro?
- Hoću. - Dobro?
- Hoće li večeras kišiti? - Da.
- Misliš? - Da.
Ozbiljno?
Ne znam! Što misliš, tko sam? Prognostičarka?
Nažalost,
članak The Suna o „Rudeboxu”
imao je negativan učinak u Velikoj Britaniji
na tu pjesmu, što je veoma primjetno.
Od publike u Europi koja se uživi kad je izvodim
do, zapravo, domaće publike
koja nekako napravi korak unatrag i radi ovo.
Gleda me podrugljivo.
I stojim iza tog albuma, sto posto.
Sjajan je.
To sam ja.
I nažalost...
novine utječu na prodaju albuma.
Utjecale su na „Rudebox”.
Jebeno me shrvalo prošli tjedan.
Većina ljudi shvaća indiferentnost, a to je jedan drugi problem.
Kad jednostavno izbaciš neku glupost i nikog nije briga.
Ovaj sam je put izbacio i svi su rekli:
„Pogledajte koja glupost!”
I duboko me pogodilo.
Da, duboko me pogodilo.
Jer nikad nisam morao...
Sve se temeljilo na intuiciji.
A cijela ta saga s „Rudeboxom”
mi je sjebala intuiciju na...
Sve do sad.
DEVEDESET DRUGI DAN
Ne raduje me gledanje ovoga.
Što ćemo vidjeti?
Dvije večeri zaredom u Roundhay Parku.
Snimalo se i prenosilo u kina i domove i...
Valjda nas je gledalo 42 milijuna ljudi.
Više ljudi po kućanstvu. Recimo to tako.
Velika odgovornost.
Uskoro ću morati biti nadčovjek.
Publika je brojna. Znam da nisu došli vidjeti moj podbačaj.
Znam da sam po prirodi, kao osoba i profesionalno,
zabavljač, što će isplivati na površinu.
No ima nešto u tome,
znate, da stalno morate biti na razini
zbog čega vam je jednostavno mučno.
Mislim, katkad pomislim: „Ovdje je 90 000 ljudi.”
A nekad: „Ovdje je 90 000 ljudi, jebote.”
Znate, jebeno je...
To je nešto najčudnije kroz što možete proći.
Osim toga, pogledajte ovo. Ovaj kamion marke Volvo.
Ovdje je zbog mene, dobro?
Ovaj je komad drva ovdje zbog mene, znate?
Pogledajte iza sebe.
Sve ono, drvena struktura oko našeg dijela iza pozornice postavljena je zbog mene.
To je jebena odgovornost. Kad sam bio izviđač...
Hoće li se kamion pojaviti zbog tebe?
Sranje.
Što učiniti s time? Pogledaj, ima ono.
Onaj produžetak koji ide skroz do gore.
Zajebi to.
Svi vijci,
svi kutci,
sve osobe...
Jednostavno katkad poželiš pobjeći.
Možda zato...
Znate u čemu uživam kod ovog?
U svojoj autentičnosti.
Autentičan sam.
A to se promijenilo od...
Hej, dušo! A to se promijenilo
od prijašnjih epizoda ovog dokumentarca o Robbieju Williamsu.
Bok, dušo.
Ti ljudi su ljudi.
- Što to jedeš? - Baš sam te htjela pitati.
Jesi me došla pitati jer znaš
da sam popustljiviji od mame?
Mama je...
Ne.
To je da. Slušaj.
Baš smo došli do dijela koji je vjerojatno najtraumatičniji trenutak mog života.
Što se zbilo?
Mnogo toga. Moći ćeš to vidjeti...
Pogledat ćeš dokumentarac kad budeš mnogo starija.
- U redu. Vratit ću ove. - U redu je. Ja ću ih vratiti.
Bok! Sve najbolje. Volim te.
- Bok, dušo. - Kad ćeš završiti?
Bok, dušo.
- Kad ćeš... - Ne znam! Vidimo se poslije.
- Bok. - Volim te.
Sretan si?
- Sve u redu? - Da, samo sam...
Od sjajnog do smiješnog.
Bio sam umorniji prije nastupa, zar ne?
- Jesi. - Da.
Jesam, zar ne?
Da.
Uzmem svu ovu nervoznu energiju i jednostavno je pretvorim
u neprocjenjivu zabavu.
Pogledaj mu lice!
Sljedeće će se dvije gaže svi sjećati
jer će se snimati.
Izaći ćemo, dati sve od sebe,
uraditi što radimo svaku večer i odraditi to kako treba.
Elvise, daj mi spokoj da prihvatim nepromjenjivo.
Hrabrost promijeniti...
Hvala lijepa!
KRALJ POPA
Pogledajte oči.
Možete ih vidjeti?
Što gledam?
Traumu.
Robbie!
Stanje je ovakvo.
Sinoć mi je bilo baš užasno.
Dobio sam panični napadaj prije nastupa
koji nije završio...
sve do kraja nastupa.
Zakleo bih se da mi ljudi mogu čitati misli.
Znate, došlo je 90 000 ljudi.
Ne znam jeste li ikad sanjali da ste na pozornici
i da ne znate scenarij ili što radite.
Ne znam jeste li sanjali takvo što, no veoma je stvaran i užasavajuć.
Meni je postao java na pozornici u Leedsu.
Hvala, Leeds!
Vratio sam se s bisa
i pozornica mi se ogadila za cijeli život.
Nisam mogao govoriti, tresao sam se i prolazio kroz traumatično iskustvo.
Sinoć smo se vratili u hotel
i svima su potonule lađe,
a ja sam osjećao samo krivnju.
Uzeo sam tablete za spavanje i zaspao
jer bi me razmišljanje o drugoj gaži držalo budnim.
DRUGA VEČER
Probudio sam se.
Onda je Josie ušla. Rekoh: „Večeras ne mogu nastupiti.”
Rekla je: „Možeš. Samo stisni zube...”
Rekao sam: „Zajebavaš me. Neću nastupiti.”
Jonny je ušao i rekao: „Gledaj.
Dave i Tim...
Tim plače.”
Tim, moj menadžer,
najveći jebeni stoik kojeg znam,
plače.
Ovako stoje stvari.
Za otkazivanje večerašnjeg nastupa
potrebno mi je više novca
nego što imam.
I ugrozio bih egzistenciju svih oko mene.
Karijera bi mi završila.
Ušao sam u helikopter i stigao, vidio publiku i bio sam dobro.
A onda sam pao u jamu
potpune autodestrukcije.
„Ne zaslužuješ to.
Nećeš uspjeti,
seronjo.
Sav taj besramni humor obično je sranje.”
Prepao sam se.
- Ponosan sam na tebe. - Hvala, kompa.
Izgurajmo to.
Možda svi vi mislite da je to potpuna ludost.
I da, jest.
No u situaciji sam koja je potpuno neprirodna i nerealna.
Ljudi jednostavno čekaju, oduvijek, na moju grešku.
I dočekali su je.
Sad nastupam
za svoj život.
Održao sam govor
i počeo hodati.
Kako sam hodao, noge su me počele izdavati.
Dođoh iza pozornice,
a sve visi o koncu.
Ili ću zadržati tu sitnu nit
samopouzdanja koju sam našao
ili ću se jednostavno jebeno raspasti.
Jedan, dva, hvala.
Radi se o tome da u takvoj situaciji
polovicu ljudi nije briga, a druga polovica misli da to zaslužujem.
No dajem vam do znanja da patim.
Da stvarno patim.
Jer se opet jebeno bojim.
Uspio sam večeras u Leedsu.
Još se nismo izvukli.
Jebeno sam...
Sad sam opušten,
ali iznutra sam obogaljen.
Je li sve u redu?
Ta je turneja nešto slomila.
Što je sljedeće?
Neću biti ništa manje umoran.
Neću ništa manje paničariti.
I moja će se psiha urušiti.
I...
najgore tek slijedi.
Prijevod titlova: Ivan Markota