365 000 fans på väg mot Storbritanniens största popkonsert.
Orsaken? Den här mannen skulle underhålla dem.
Han är utan tvivel den största brittiska artisten nu.
Det är hans helg.
Robbie Williams spelar tre kvällar i rad på Knebworth.
Robbie-manin är total.
Är du inte ett Robbie-fan, så håll dig borta.
KNEBWORTH, STORBRITANNIEN
TREDJE AUGUSTI 2003
Knebworth var den största upplevelsen i mitt liv.
Helt täckt med folk överallt.
Och det var seismiskt.
Toppen på min karriär.
Allt har lett fram mot detta.
Det känns som om jag är centrum av världens popkultur just nu.
Tack för att ni får min dröm att bli sann, Knebworth!
Robbie!
En massa skit har skrivits om mig.
Nästan varje vecka.
Och jag vill att ni kommer ihåg en sak.
Jag är Robbie Williams.
Det här är mitt levebröd.
Det här.
Jag är sångare och låtskrivare.
Och född att underhålla.
Det är vad jag gör.
Tack!
Jag upplevde mitt livs största ögonblick på Knebworth.
Och den första raden i rescensionen i NME var:
"Här är det. Knäppa britter i mikrokosmos."
Jag försöker få självkänsla av att göra mitt jobb,
men jag får höra och läsa om mig att...
eller höra om mig på radio och TV
att jag är skit.
Jag vill känna riktig kärlek
Känna det hem där jag bor
Jag trodde på det som skrevs.
Tyvärr var det brittisk press som skrev.
DEL TRE: CLOSE ENCOUNTERS
Ja!
Applåder för Teddy!
- Det finns mer tårta. - Kom hit, Ted.
Vill ni se tårtan ni gjorde?
Jag är sen idag, för jag ville inte komma.
Det fanns...
mer av mig som jag inte ville kännas vid, tror jag.
Kan du berätta vad som kommer ske?
Jag kommer att se någon
få ett nervöst mentalt sammanbrott.
Rullar ni?
Ja.
Hej, och... och ni är välkomna.
TREDJE MARS 2005
Hej, jag är Robbie Wiliams. Och det här är min studio
där vi spelar in ett album som går under namnet Intensive Care.
Med Guy styrde jag inte skeppet rent musikaliskt.
Här är Stephen.
PRODUCENT/MEDLÅTSKRIVARE
Han är en pseudointelligent Noddy Holder.
Men Stephen är en musikalisk mentor
som låter mig hitta det som finns inuti mig.
Det kändes nytt.
Och befriande.
Jag försökte hitta ett annat sätt att
göra det igen.
Det nya jag har på gång är väldigt annorlunda och...
Det låter respektlöst mot dem jag jobbat med förut
men det känns...
Bättre?
Det känns som min första soloplatta.
Med Intensive Care bestämde jag mig för att turnera.
Och turnén var helt enorm.
Filmar du?
SCENINSPEKTION
OKTOBER 2005
- Close Encounters , eller hur? - Det är vad vi kallar turnén.
Vilka första intryck får du?
Jag kunde imitera Margaret Thatcher bra när jag var liten.
Frank Spencer, förstås. Klassikerna.
Ser fantastiskt ut. Som mitt eget rymdskepp.
- Jag tar bort det. - Läget, killar?
- Hur solida är de? - Helt solida.
Jag kan stå på dem och jag är en fet jävel.
- Okej. Där lossnade en. - Ja, en lös...
På rak arm, gamla låtar, "Let Me Entertain You"...
PERSONLIG ASSISTENT
"Angels"... Stephen?
Knebworth är det mest berömda och hyllade ögonblicket
i mitt yrkesliv, men den här turnén var ännu större.
- "Feel." - Såklart.
Japp.
Jag hade 93 lastbilar för den här.
Nittiotre lastbilar för min scen.
Och då var det typ: "Jag har 93 lastbilar."
Min karriärs absoluta toppunkt,
den turnén.
Jag hade eget flygplan med RW-symbolen bakpå.
Lite porslin där.
Gjorde några smörgåsar också.
Det här är Elton Johns plan egentligen, eller hur?
Jösses.
Så du är nöjd?
Jag är fnissig.
Jajamän!
Vänta tills du ser det.
Jonny är min bästa vän.
En del av Stoke-on-Trent som rör sig, går och pratar
som var med överallt.
Som fick mig att skratta, vara trygg, och känna mig...
som om en del av mig som fanns före Take That fortfarande existerade.
- Tack. - Bra jobbat.
- Tack. - Bra jobbat, Jose.
- Wow! - Visst är det otroligt?
- Helt fantastiskt. - Ja, det är det.
Så bra. Han är stormrik.
Grejen med att turnera, är att folk tror du kommer till Rom,
tar foton vid Spanska trappan.
DAG 01 DUBLIN
Bara nej.
NIONDE JUNI 2006
Det är inte som du tror.
Inget är normalt.
Det är skumt när lille Rob går upp framför alla människor
och de avgudar honom.
- Det är galet. Men... - Det är hans jobb.
Det är hans jobb och han är bäst.
Det här behöver David för att klara av showen.
- Här är Robs assistent. - Han har redan druckit fyra.
Jag anar inte vart beroendet kommer från.
Jag hade jättebra stöd runt mig.
Jag hade David, min manager.
Och Josie.
Och min kompis Jonny.
Bra och ärliga människor.
Så ärliga de kunde vara.
Jag är fortfarande chefen i relationen.
- Redo, Rob? - Nä.
Jag önskar jag gjorde nåt annat.
Han är redo!
Tror inte jag varit så nervös.
- Eller? - Helt klart.
- Ja. Jag gillar det. - Okej.
Det är bra.
Är det det snyggaste jag varit?
Yngling?
Ja.
Två grabbar från Stoke-on-Trent.
Vem hade trott'et?
Nu kör vi första spelningen
och sätter oss på ett fint plan och åker hem.
- Vad tycker ni om det? - Ja!
Nu kör vi. Vi ger dem en riktigt bra show.
Elvis, ge mig sinnesro att acceptera det jag inte kan förändra.
Mod att förändra det jag kan.
- Och förstånd att inse skillnaden. - Tack!
Okej, gänget!
Det här är ingen övning.
Öppna för uppdrag, tack.
Har ni sett hur stort det är?
Varför kunde vi inte ha sjungit på församlingshemmet
för att starta turnén?
Ni ser underbara ut ikväll, Dublin!
Hur många i världen kan göra det? Gå upp på scenen på en arena
och få 80 000 människor som säger:
"Du är bäst!"
Du vet, det är... onaturligt.
Reaktionen på det måste vara...
Det är därför så många kändisar är galna.
DAG 13
Var är ni ifrån? Från Holland?
- Holland! - Robbie!
- Ja, hej! - Vi...
Vi har gjort en ny låt.
Ett nytt album kommer snart. Och...
vi repeterar den för första gången
så ingen har hört den än.
Inte ens jag. Jag skrev den. Mysko.
Det är en låt som heter "Rudebox" och jag tror
att det kommer bli min största låt.
Ni kanske inte fattar första gången.
Jag tror det kommer bli min största. Vad tror du, Dave?
- Ja. - Större än "Angels".
Visst? Större än "Angels".
Samtidigt som turnén Close Encounters
gjorde jag ett nytt album.
För att se vart skeppet kunde segla utan Guy Chambers.
Så den heter "Rudebox" och jag hoppas ni gillar den.
Med Intensive Care
tilläts jag göra vad jag tyckte var intressant.
Så jag blev exalterad och gick åt ett annat håll.
Jag gör musik med mina Stoke-on-Trent-polare
och vi har en gemenskap.
Det var allt 13-årige jag hade velat göra.
Boom-bap beat och lite rap.
Jag älskade att göra albumet Rudebox.
Det var så kul att göra
och det kändes som om det var jag.
Och jag antog att eftersom jag älskade det
skulle publiken också älska det.
- Du trodde verkligen på det. - Ja.
Ja.
Trodde verkligen på det. Ja.
Hur mår du idag, Rob?
Riktigt bra, faktiskt.
Vi gjorde en toppenspelning igår.
Tillbaka till hotellet.
Tidigt i säng.
Men jag sov inte, för jag vaknade hela tiden.
Testade lite tremannafotboll med killarna. Vilket var kul.
Trodde jag skulle vara slut efter det.
Men jag tror jag är i form.
- Kan jag prova den? - Ja.
Så jag tror jag är i gig-form nu.
Hur lång är turnén?
Lång.
- Vi tänker inte på det. - Nej.
- Vi tar en dag i taget. - En show i taget.
Det tar aldrig slut om man tänker så.
Andas in.
Charlie Lightening.
Är det en vis man som talar?
Nej, det är sant.
Tänker man på slutet kommer man aldrig igenom det.
Om han bara tänker: "Jag njuter en dag i taget."
- Det funkar. Blir rutin. - Utom när jag har fel.
- Allvarligt. - Jag tror dig.
Eller hur?
Bra att veta.
Utanför Storbritannien får jag lov att vara popstjärna.
Jag tillåts inneha
nån slags storhet, antar jag.
Helt fenomenalt.
Men i Storbritannien
är det helt annorlunda och en annan energi.
Till Robbie Williams. Sophie?
Jag tycker bara... Det finns ingen charm över huvud taget.
Sättet folk tar sig till honom förbryllar.
- Det gör mig ledsen. - Hans röst är inte fantastisk.
- Han har inte en bra röst. - Den är hemsk.
Den är rätt tunn och hård.
Förra veckan bannade jag er, allmänheten i Storbritannien,
som röstade fram "Angels" som bästa singeln på 25 år.
Jag har gjort en lista med andra låtar som borde ha övervägts.
Nummer ett, alla andra låtar som spelats in de senaste 25 åren,
inklusive karaoke-versionen av "Angels".
Det kändes som om jag varje dag
fick läsa hur hemsk jag var som person.
De ledande förespråkarna för det problemet för mig
var The Star, The Mirror,
och den största, The Sun
där Victoria Newton hade kolumnen Bisarrt
som hade stort inflytande.
FLABBIG WILLIAMS
DAG 41 BUDAPEST
Hon hatar mig, Victoria Newton. Hon hittar de sämsta bilderna på mig...
"Ta den. Han ser hemsk ut."
Jag tror hon älskar dig i hemlighet.
- Absolut. Det gör hon. - Jag gillar henne.
Jag säger inte att jag ogillar henne.
- Jag säger bara... - Jag gillar dig, Victoria.
Jonny gillar dig. För han måste.
Jonny gillar dig, för du har nåt slags grepp över kändisar
men jag... Jag ska gå på scen framför 75 000 människor
i ett land som inte är England.
Jag har nyss varit i Dresden... Gjorde två kvällar i rad.
60 000. Kunde ha sålt ut fyra kvällar.
Jag var i Amsterdam. Spelade på X... arenan.
70 000 människor där. Spelade fyra kvällar. Kunde ha gjort åtta.
Om jag gjorde en turné till nu, kunde jag sälja 2,5 miljon biljetter.
Du kan inte göra nåt åt det. 50 miljoner sålda album.
Jag gillar henne. Hon har aldrig gjort mig nåt.
DAG 44
MILANO
Det känns som om branschen är redo att slå ner
på varje litet felsteg.
Att släppa "Rudebox" som första singeln,
som var så annorlunda allt jag gjort förut
chansen fanns nu.
The Sun har lanserat en hatfest mot mig och min låt.
"Den sämsta singeln någonsin."
Rappandet var skit och låter som om den gjorts på en Casio-synt.
- Jag hatar idioter. - Vill du ha nåt?
- 45! - Jag hatar idioter. Hatar dem.
- Vad? - 45!
- Du är på bra humör. - Hemskt humör.
Jag vet. Släpp det. Livet är bra. Varför är du sur?
- Tack. - Skona mig.
- Så här arg har du inte varit på länge. - Nej.
- Ska du köra "Rudebox" ikväll? - Kanske.
Kanske inte.
Varför är den... saken där så irriterande?
- Ses snart. - Vi ses snart.
Det blir en klassiker.
Ikväll, på denna scen
eftersom ni varit så snälla mot oss
vill jag köra en helt ny låt.
Den heter "Rudebox".
Är ni redo att dansa?
Jag vill spola förbi det här.
Varför vill du det?
Det är obehagligt. Jaja.
Det är... min bebis.
Och jag har aldrig varit stoltare över en låt än "Rudebox".
Jag är så förväntansfull för detta album och har varit så länge.
Jag tror att jag hittat mig själv, och sen...
och sen läser jag nåt riktigt elakt om det.
Jag var okej med det länge,
men sen när jag skulle upp på scen var det bara:
"Varför är folk så elaka?"
Jag tror inte det var recensionen i sig, utan mer...
"Vad jag än gör, vad jag än skriver
hur jag än sjunger det, vad jag än säger
i mitt hemland
kommer media alltid hata mig och hata det."
"Oavsett hur bra det är eller vad det är."
DAG 49
- Räta ut det lite mer. - Vad sa du?
Det är bra.
Vad har du gjort med knät?
Blivit 32.
Det är vad jag gjort med knät.
Det är slitage från Take That-tiden.
Vi gav våra knän lite stryk.
Jag brukade tänka: "Jag kommer få sota för det senare."
Samtidigt tänkte jag: "Jag blir aldrig äldre."
Nu är jag äldre. Och knät är paj. Ljumsken med.
Ryggen orsakar problem ibland.
Något annat?
Mina hälsenor är slitna.
Med mera.
Rätt snart in i en turné går det åt helvete.
Många saker som händer i kroppen
är ett resultat av vad som sker i sinnet.
Allt slutade fungera på grund av hur jag tänkte.
Jose, doktorn ska ge mig en spruta energi. Jo.
- Rob, nej! - Jo.
- Nej!
- Jo! - Du behöver inte det.
- Jo då. - Du är bara trött.
- Jag ska. - Nej.
- Förra gången var det hemskt. - Inte då.
- Nej, Rob. - Nej. Jo.
- Nej. - Jo.
- Josie, sluta. - Nej.
Sluta. Sluta bara.
Du mår skit i flera dagar efteråt.
- Inte då! - Jo!
Nej, bara för att jag var sjuk. Doktorn? Det går bra.
Jag mördade... Jag kommer mörda honom.
Det är vad jag är rädd för.
Kom igen, doktorn.
Josie, bort med dig!
Kom! Jag älskar droger, kom igen!
Kom, ungen! High-five!
Om jag inte höll Mickey skulle jag vara på Josies sida.
- Jag älskar droger. - Här. Kolla!
- De är väldigt... - Emergen-C!
Det, i lite vatten.
För mig, hur långt jag kommit
i mitt intag av saker
är det som ett plåster på...
om jag förlorar benet.
Vill du ha lite sterin... steroid?
Steroiderna är de, bara så du vet,
som gör att du mår skit två dagar efteråt.
- Älskar det. - Okej, bra.
Okej.
Titta inte, Jonny.
Voilà, monsieur.
Allt det där?
- Ja. - Ja.
Jösses Amalia.
Där kommer ditt blod.
Dr Frankenstein.
Skratta inte under tiden. Det är osmakligt.
- Okej. - Var allvarlig.
Då så.
Det är bra.
Farbror Rob är en idiot.
Jag har tagit steoider för det här gigget
Steroider för gigget
Jag gillar att ta dem ofta
Men de gör dig till en fet gris
På steroider för gigget
För gigget är riktigt stort, kom igen!
Jag är på steroider
Doktorn gav mig steroider
Stopp!
Jag tror drogerna börjar verka.
Ikväll kände jag direkt att det var fest.
Det minsta jag gjort... under hela... under nån turné, nån show...
Ikväll var det minsta jag gjort
och de blev ändå galna. Riktigt coolt.
Kände du effekten av sprutorna?
- Steroiderna? - Ja.
Nu gör jag det.
Ja, nu gör jag det.
Men det är som...
mer av en...
Lite så.
Som är trevligt.
Men du måste ju få adrenalinpåslag ändå.
Så blandas de eller är det bara...
Jag vet inte vilket som är vilket.
Vet inte längre. Var jag slutar och kemikalierna börjar.
DAG 54
MÜNCHEN
- Hur mår du idag, Rob? - Helt jävla hemskt.
Hemskt. Absolut hemskt.
Känner mig trött.
Känner mig
hemsk.
Jag minns att jag tvivlade på om jag skulle ta mig igenom den delen av turnén.
Jag tänkte:
"Det här är illa."
För stort för mig.
För stort.
Jag har fått steroider idag.
De är bra.
Jag kommer upp ur scenen
och måste le som en smilfink i två timmar.
Helvete!
Väldigt modigt.
Får han en klubba?
DU ÄR HELT JÄVLA UNDERBAR, ROB!
Danke schön, godkväll!
DAG 71
WIEN
Vi är nästan klara med Europa. Det har varit fantastiskt.
Bara halvvägs igenom.
Men Europa-turnén har varit otrolig. Eller hur?
Han är full av goa nyheter. Jösses!
- Ser du fram... - Du frågade i morse.
- Vad sa jag i morse? - "Hur lång tid har vi i England?"
"Hur lång tid i England?" Inte: "Är vi halvvägs?"
Faktiskt inte. Två fjärdedelar...
- "Två fjärdedelar"? - Vad blir två fjärdedelar?
Det är hälften! "Vi är inte halvvägs genom..."
- Typ två tredjedelar. - Du förvirrade mig.
Tre femtedelar.
Tre femtedelar. Wow.
Det är 60 procent.
TREKANT MED TVÅ BLONDINER!
Att vara på en turné som är enorm i omfattning och längd
och samtidigt ha en kampanj i media
som bekräftar mina känslor och tankar
om vad jag tror folk tänker om mig
är en till perfekt storm för dålig mental hälsa.
DAG 85
DELEN I STORBRITANNIEN INLEDS
Jag är livrädd för att återvända hem.
Det representerar
hat och brist på säkerhet.
Jag har skiljt mig från landet som var mitt.
Både fysiskt och mentalt.
Och jag påverkas djupt av det.
Läget, Rob?
Jag mår okej.
Jag är rädd att komma till Storbritannien.
Storbritannien.
Hemmapublik.
Jag har redan gjort runt 30 shower.
Lite grann.
Jag är alltid dålig hemma.
Och jag har lite panik.
Vi har känt varann länge, gamle vän.
- Stämmer. - Mår du bra ikväll?
Jag skiter på mig.
Blinka när du kommer ur hålet, så vet jag att du är okej.
- Det ska jag. - Bra.
- Kommer det regna ikväll? - Ja.
- Tror du det? - Ja.
Allvarligt?
Jag vet inte! Tror du jag är TV-meteorolog?
Tyvärr
har The Suns text om "Rudebox"
haft en negativ effekt i Storbritannien
för låten "Rudebox", vilket jag verkligen märkt av.
Från publiken i Europa när jag kör den, kommer in i det,
till publiken här
som tar ett steg tillbaka och gör så.
Tittar ifrågasättande på mig.
Jag står bakom plattan till 100 %.
Det är en jävligt bra platta.
Det är jag.
Och, tyvärr...
media påverkar försäljningen.
Och det har påverkat "Rudebox".
Och det sänkte mig förra veckan.
De flesta får likgiltighet, vilket är sitt eget
problem.
Där du kastar lite skit på väggen och inget av det fastnar.
Den här gången kastade jag lite skit på väggen och alla sa:
"Kolla på skiten på väggen!"
Och det påverkade mig enormt.
Ja, väldigt djupt.
För jag behövde aldrig...
Allt var bara intuition.
Och vad hela "Rudebox"-grejen gjorde var
att förstöra min intuition sen för...
Fram till nu.
DAG 92
Jag ser inte fram emot att se detta.
Vad ska vi få se?
Leeds, två kvällar på Roundhay Park.
Filmad och sänd live till biografer och hem och...
Det var 42 miljoner som tittade eller nåt sånt.
Det var fler än en som tittade hemma, om man säger så.
Stort ansvar.
Jag måste bli övermänsklig snart.
Det är många därute. De kom inte för att se mig misslyckas.
Och jag vet att den jag är som människa
och vad mitt levebröd är är att underhålla, och det kommer fram.
Men... det är nåt med
att konstant vara tvungen att leverera
som får en att må illa.
Ibland är det: "Det är 90 000 därute."
Ibland: "Det är fan 90 000 därute."
Det är så jävla...
Det är en så konstig
sak att tvinga sig till.
Plus, jag menar kolla in den. Den här Volvo-lastbilen, okej?
Den Volvo-lastbilen är där på grund av mig.
Den här träbiten är här på grund av mig.
Titta bakom dig.
Allt det där... den trästommen där
bakom scenen är där på grund av mig.
Det är ett jävla ansvar. När jag var scout...
Kommer en Volvo-lastbil på grund av dig?
Jösses.
Vad gör man med den? Kolla den där på.
Den har en sån där som går hela vägen upp dit.
Helvete.
Varje bult,
varje hörn och skrymsle,
varje person...
Ibland vill man bara springa iväg.
Kanske därför...
Vet du vad jag... det jag tar med mig
är att jag är autentisk.
Det finns en äkthet.
Och det har ändrats från...
Hej, älskling! Det har ändrats från
tidigare avsnitt av den här Robbie Williams-dokumentären.
Hej, älskling.
De människorna är människor.
- Ja, vad äter du? - Jag skulle fråga dig.
Kom du till mig och frågade för att
det är troligare att jag säger ja än mamma?
Mamma är...
Nej.
Det är ett ja. Lyssna.
Jag har just kommit till delen som är den mest traumatiska i mitt liv.
Vad hände?
Massor. Du kommer få se...
Du får se dokumentären när du är mycket äldre.
- Okej. Jag lägger tillbaka dem. - Jag kan göra det.
Hejdå! Allt gott. Älskar dig.
- Hejdå, älskling. - När är ni klara?
Hej hej, älskling.
- När ska ni... - Vet inte! Vi ses snart.
- Hejdå. - Älskar dig.
Är du nöjd?
- Mår du bra? - Ja, jag...
Från det sublima till det löjliga.
Jag har varit tröttare innan jag gått på, eller hur?
- Det har du. - Ja.
Ja, det har jag.
Ja.
Ta all den nervösa energin och omvandla den till
underhållningsguld.
Kolla det här nyllet!
De här två giggen kommer att bli
de som alla minns, för de spelas in.
Nu går vi ut och kör som fan,
gör vad vi gjort varje kväll och bara leverera.
Elvis, ge mig sinnesro att acceptera det jag inte kan förändra.
Mod att förändra det jag kan...
Tack!
Kolla ögonen.
Du ser ögonen, va?
Vad ser jag?
Trauma.
Så här är det.
Igår kväll var ren katastrof för mig.
Jag fick en panikattack innan jag gick på
som inte slutade...
under hela showen.
Jag svär att folk kunde läsa mina tankar.
Och, du vet, det är 90 000 därute.
Jag vet inte om du nånsin haft en sån dröm att du är på scen
och du kan inte manus eller vad du gör.
Jag vet inte om du haft en sån, men så verkligt och skrämmande det är
det blev sant för mig
på scenen i Leeds.
Tack, Leeds!
Jag klev av före extranumret
och ville aldrig gå upp på scen igen.
Kunde inte prata, skakade bara och jag... det var ett trauma jag genomgick.
Vi kom till hotellet igår kväll
och allas värld bara upphörde.
Jag kunde inte känna annat än skuld.
Tog några sömntabletter för att somna
för jag hade aldrig kunnat sova och tänka på ett gig imorgon.
KVÄLL TVÅ
Jag vaknade.
Sen kom Josie. Och jag sa: "Jose, jag kan inte stå på scen."
Hon sa: "Det kan du. Du måste bara..."
Jag sa: "Skämtar du? Jag gör det inte."
Jonny kom in. Han sa: "Du."
Han sa: "Dave och Tim...
"Tim gråter."
Tim, managern som är den mest stoiske
mannen nånsin
gråter.
Så här är det.
Uppträder jag inte ikväll i Leeds
kostar det mig mer pengar än jag har
att ställa in det.
Och levebrödet för alla runt mig skulle krossas.
Det vore slutet på min karriär.
Jag klev in i heikoptern och åkte dit, såg folkmassan och var okej.
Sedan hamnade jag i total
självförintelse.
"Du förtjänar det inte."
"Du kan inte göra det,
din nolla."
"Allt detta nonsens är bara skrot."
Jag var helt livrädd.
Stolt över dig.
Tack, kompis.
Vi gör det här nu.
Ni kanske tycker att det är helt galet.
Och ja, det är det.
Men jag är i en situation som är helt onaturlig och overklig.
Folk har bara väntat på att jag ska klanta mig.
Och nu hände det.
Jag ska nu uppträda
för mitt liv.
Vi samlar oss
och jag börjar gå.
Och när jag börjar gå börjar mina ben gå.
Jag är bakom scenen
och det kan gå åt båda hållen.
Antingen håller den tunna tråd
av självförtroende som jag hittar
eller så går den helt av.
Ett-två, ett-två, tack.
Sanningen är, angående att vara i den positionen,
att jag vet att hälften bryr sig inte och hälften tycker jag förtjänar det.
Men jag säger nu att jag har ont.
Jag har riktigt ont.
För jag är helt jävla... livrädd igen.
Ikväll i Leeds höll det.
Men vi är inte utom fara än.
Jag är jävligt...
Jag är avslappnad nu
men helt förlamad inuti.
Är allt okej?
Den turnén hade sönder något.
Vad hände sen?
Jag blev inte mindre trött.
Hade inte mindre panik.
Och mitt psyke äter sig själv.
Och...
det värsta har inte hänt än.
Översättning: Cecilia Siösteen