Jedná se o nejvýznačnější dominantu v regionu.
Tady opatrně.
Toto je hrad, na který jste čekali.
Uslyšíte úžasný příběh nejvýznačnější dominanty v regionu.
Jste tu všichni? Honem. Pospěšte si! Rychle!
Hrad Anavarza byl postaven na konci 12. století
na kopci východně od vesnice Dilekkaya v distriktu Kozan.
Hrad byl zbudován, aby chránil…
Hrad je také znám jako Hrad hadů a Hrad Šahmaran.
Mami!
Mami! Kam jdeš, mami?
Mami.
Zastavte se! Ne! Nedělejte to! Stůjte!
- Stůjte! - Stůjte!
Arune, dívka, na kterou jsme čekali, je tu.
Šahsu.
Najdi ji a pronikni do její mysli.
Bude se bát. Bude ti odporovat.
Nedotýkej se jí. Jen ji zavolej a přiměj ji sem přijít.
ŠAHMARAN
Je 9:25.
Zase mě probudila ta noční můra s hady.
Zdá se, že jsem nebyla náměsíčná.
To je dobré.
Je to asi 30… 37 hodin, co jsem vysadila prášky.
Na ten oheň jsem se pořád nerozpomněla.
Možná jsem si to celé vymyslela, byla to halucinace.
Chvíli nebudu brát léky.
A uvidím, jak to půjde.
Můj pobyt tady nejspíš spustil příznaky posttraumatického stresu,
což je normální.
Tím dneska končím.
Měla sem přijet máma, ne já.
Co je?
Je někdo doma?
Ano?
Neslyšela jste mě, tak…
Jsem neslyšící.
Aha. Omlouvám se.
Prodáváte mléko.
Nevím, jestli je třeba.
Nikdo není doma.
Hrnec. Chcete hrnec. Hned jsem tu.
Tady.
Ne, já mléko nepiju.
Nemusí se nejdřív převařit?
To je výborné!
Trochu…
Trochu se mi točí hlava.
Opravdu se mi točí hlava. Nerozumím vám.
Už je to dobré.
Co to bylo?
Dobré ráno.
To mléko jsem koupila ráno od mlékařky.
Jdu do školy. Uvidíme se večer.
Slyšel jsi něco o ohni na té slavnosti?
Že byl někdo uvězněný v plamenech?
Tak jo.
To mi nic neřekneš?
Všichni tvrdí, jak jsi skvělý.
Přijde za tebou ztracená vnučka. A ty nemáš, co bys jí řekl?
Nevím, možná jsi prostě takový.
To nikdy nemluvíš?
Nebo je ti nepříjemné, že jsem se tu najednou ukázala?
Stačí říct a zase odjedu.
Díky.
„Možná zemřeme na konci laciného milostného románu.“
Didem Madak.
Četl jsi její knihu.
Snažím se začít znova, jestli jsi to nepoznal.
Proč?
Ze slušnosti.
Dobře.
Já už se představil. Teď ty.
Jsem Šahsu. Žiju v Istanbulu.
Dělám na Bosporské univerzitě. Psychologii. Mám ráda vodu.
Jako ty.
Takže tě na tom tvém místě budu vídat často.
Protože jsem se přestěhovala do domu naproti.
Zůstaneš tu?
Vadilo by to?
Ne.
Mně ne.
A proč by to vůbec mělo vadit? Můžu si dělat, co chci, ne?
Přesně tak.
Tak vítej.
Děkuju, Marane.
Měj se, Marane.
Hele…
Neznáš náhodou znakový jazyk?
Trochu.
Tak nějak. Co to znamená?
To neřeš.
Osud.
Zase se setkali.
Tak na ně tak okatě nezírej.
Co máš za problém?
V tom horku se ti scvrkl mozek, Dibo.
Včera nám řekl, ať se držíme dál.
Dobré ráno, Marane.
Banánové mléko?
Nesnažím se ti podlézat.
Dej si, ať se zchladíš.
Za chvíli budeš rozpálený doběla.
Proč?
Je tu Lakmu.
Nejdřív ten oheň.
A pak turisti naskáčou do studny.
Myslíš, že je to náhoda?
Možná.
Možná ne.
S tou vatrou to chápu, ale ti lidi ve studni jsou podezřelí.
To nemůže být náhoda, Marane.
Nic si nenalhávej.
Musíme si promyslet, jaké podnikneme další kroky.
Ten oheň jsme přikryli, ale o té studni už se ví.
Musíme to nějak zaonačit.
Postarám se o to.
Počkat, proč byste to dělali?
Chceš, aby nás lidi začali podezírat?
Lidem je nějaká pravda jedno, Marane.
Potřebují prostě nepřítele.
Kde berete tu jistotu?
Vzplanulo rákosí v potoce v Ağzideliku.
Začalo hořet na sedmi různých místech.
Objevila se a všechno se zbláznilo.
Proč to pořád zpochybňuješ?
Přichází temnota, Marane.
Jiné vysvětlení není.
Musíme okamžitě vymyslet plán akce.
Všimli si, že je tu.
Když nebudeme konat, stane se Šahsu příštím terčem.
Ty se tedy bojíš o Šahsu, je to tak?
Ano.
Jako ses bál o mámu?
Radím vám, nechte ji na pokoji.
Zapomeňte na nesmyslná znamení a proroctví.
Nech ho.
Myslíš, že se probouzí? Já nevím…
Neříkej její jméno.
- Víš, že bys neměla. - Dobře.
Jen ještě něco.
Myslíš, že ví o Šahsu?
Že si pro ni přijde?
Nevměšujeme se, Dibo.
Nesmíme zasahovat.
To Maran musí něco udělat.
Jenže ten to neuznává.
Je Šahsu v nebezpečí?
Všichni jsme v nebezpečí, ne jen Šahsu.
Cihan je náš asistent.
Bude nám pomáhat s projektem.
- Budete mít společnou kancelář. Nevadí? - Ne. Je to na pár měsíců.
Ještě jednou díky, že zůstaneš.
Já děkuju vám.
- Říkala jsem si… - Ano?
Včera na slavnosti prý hořelo.
Na internetu o tom nic není. Víte o tom?
Ne. Proč se ptáš?
Jen tak.
Cihane?
Cihane!
Paní profesorko.
Promiňte. Neslyšel jsem vás.
Já vím.
Šahsu. Cihan.
Děláte spolu na tom projektu. Šahsu, články máš na stole.
Přečti si je. Pak si je rozdělíme, ano?
Jistě, paní profesorko.
Většinou mi za koncerty platí.
Tys mě slyšela zadarmo.
Ale to nevadí.
A sakra! Co budeme dělat?
Co tohle?
Taky ti zazpívám.
Vážně?
Vážně.
Zavři oči.
- Pro silnější prožitek? - Jasně.
Tak dělej.
No tak jo.
Co? Stydíš se zazpívat?
Mluvím sám se sebou, že jo?
- Pardon. - Kam jdeš, ty vtipálku?
Na obhlídku. Ještě to tu neznám.
Provedu tě.
I za prohlídky mi platí, ale první den je to na mě.
Tudy.
- Viděl jsi zprávy? - Ukaž.
Viděla jsem to dneska ráno.
Ať chutná!
Studenti mě milujou.
Tak nežárli.
Podívej se na to!
- Prý je to rituál nějakého kultu. - Kultu? V Adaně?
Ukážu ti posluchárny.
Hele!
Tady mívají přednášky prváci.
Ale filmy promítáme v místnosti 102.
Tam je projektor.
Na co to všichni koukají?
Ti lidi se zbláznili.
Neslyšelas o tom?
O čem?
Ten náhrdelník.
Pane, je shnilé. Ani nevyklíčilo.
Pane!
Nevyklíčí. Jen marníte čas.
No tak jo. Jak chcete.
To je pohled.
Marane!
Mám tu novou zeminu. Zkus ji.
Ale zapracuj ji pluhem.
Díky, Davute.
Tuhle večer…
to tys ke mně Šahsu přinesl?
Ne.
Ale mluvili jste spolu.
Byl jsem na slavnosti. Ptala se, jestli jsem něco neviděl.
Byla trochu zmatená.
Asi z horka.
- Dobrý den. - Vítejte.
Díky. Hledám jednu ženu.
Má krátké vlasy a tetování na rukou.
Vítejte.
Zdravím. Hledám ženu, co prodává náhrdelníky se Šahmaran.
Má zrzavé vlasy a ruce potetované hennou.
Na slavnosti měla stánek.
Znáte někoho takového?
Ne, nikoho takového neznám.
- Omlouvám se. - Nech ho!
Co to sakra děláš, kluku? Co?
Nemusíte na něj řvát. Nemůže za to.
Srazili jsme se. Jsi v pořádku?
Nech si to.
Od tebe žádnou pomoc nepotřebujeme.
Jdeme. Běž.
Cože?
Taxi!
Kretén.
Uvízla jsi tu?
Taky tě zdravím.
Tady taxíka nechytíš. Vezmu tě, kam potřebuješ.
Jedeš?
Fajn, jak myslíš.
To jako vážně?
Co je? Myslela jsem, že odjíždíš.
- To jsou tu všichni pořád neomalení? - Proč?
Zrovna jsem náhodou vrazila do jednoho kluka.
Jeho otec mě div nezmlátil.
Chápu, že může mít strach o dítě.
Ale řekl mi něco divného.
Co?
Prý: „Od tebe žádnou pomoc nepotřebujeme.“
Nemyslel to nijak obecně.
Mluvil konkrétně o mně.
Vždyť mě ani nezná. Tak proč by to říkal?
Něco mě napadlo. Vyhodím tě na nádraží.
Je to deset minut.
- Nádraží? - Jo, nádraží.
Když vyrazíme teď, stihneš večerní spoj do Istanbulu.
Proč se mě pořád snažíš dostat pryč?
Proč mi pořád říkáš, ať odjedu?
Mám Davuta rád.
- Nechci, aby byl smutný. - Jak to s ním souvisí?
No… Ptal se mě na ten oheň. A prý jestli jsem tě k němu přinesl já.
Strachuje se o tebe.
- Strachuje se o mě? - Jo.
Nevěděl, že existuju, dokud jsem nepřijela! A teď se strachuje?
Podívej.
Tady to není pro tebe.
Kdo jsi, abys rozhodoval, co je pro mě?
Kdo jsi? Jak víš, co pro mě je a není?
Pěkně machistický!
Co je pro mě?
Řekni mi jedinou věc, co o mně víš!
Máš strach.
Panebože!
Teď musím květiny zalévat ručně.
Bože, měj slitování.
Netřes s tím, Salihu. Rozliješ to.
Dneska jsme se s imámem Aykutem modlili za déšť. Snad to vyjde.
A co modlitba, aby vypadla?
- Jen tak se nastěhovala! - Proč to říkáš? Je to jeho vnučka.
Jeho vlastní krev! Proč to říkáš? Může z toho vzejít dobro.
Na co to zíráš, Salihu?
No tak to mě podrž.
Panebože!
Je v tom mléko.
Jo. Máš s tím problém?
Já můžu jenom buvolí mléko…
Jasně, a ptačí mlíko bys nechtěla?
Promiň, měšťačko. Na vesnici neseženeš všechno, víš?
Tak je to?
Tak je to.
Máme zelené fazole, jestli chceš.
Jasně.
Pane.
Viděl jste to semínko?
Jez, Salihu.
Panebože.
Je z něj keřík.
A to jste ho zasadil dneska ráno. Jak je to možné?
Jaké semínko?
O jakém semínku to mluvíte?
O tom od tebe.
A bude furt mlít.
- Co mě mlátíš? - Protože furt meleš.
Je opravdu smutná.
Cítím to.
Nezlob se. Držím se dál.
Jen jsem smutná.
Nechceš, aby se jí něco stalo.
Ale sám jsi taky smutný.
Taky jsi pořád sám.
Jsi sám, co pamatuju.
Vím, že tomu nevěříš tak jako my.
Ale já nevím…
Třeba vám to spolu půjde.
Proč by ne?
Mám zjistit, jak se teď cítí?
Nedůvěřuje ti.
Nedůvěřuje nikomu.
Myslí na svou mámu.
Bez ní se cítí osamělá.
Úplně osamělá.
Sama.
Proroctví už zabilo nespočet žen.
Umírají, Dibo.
Moje máma.
Její máma.
Celé se to bude opakovat.
Kdybys mohl,
zachránil bys ji?
Co tu děláš?
Dneska jsem to přehnal.
Omlouvám se.
To nic.
Prý ti zemřela máma.
Ano.
Mně taky.
Jak se s tím vyrovnáváš?
Neznal jsem ji.
Zemřela při mém porodu.
To mě mrzí.
Mě taky.
Ale my dva teď skutečně začínáme znova.
Bike, dokonči tu malbu! Co to děláš?
Už zase jsi to udělala.
Ty malá potížistko.
Panebože, prší!
Salihu, pojď ven!
- Prší, Salihu! Pojď sem! - Panebože! Díkybohu!
Pánbůh se slitoval!
Pojď tancovat!
Ať se říká, co chce,
tento příběh začal před stovkami let zradou.
Zlo se dalo do pohybu.
Jakmile jednou dojde ke zradě…
zůstane v životě člověka navždy.
Protože když někoho zabijete, začne žít ve vás.
Překlad titulků: Kristýna Wanková