Dette er et av de viktigste landemerkene i regionen.
Vennligst gå forsiktig.
Nå, dette slottet er det dere har ventet på.
Dere skal nå få høre den utrolige historien
til et av de viktigste landemerkene i regionen.
Er alle her? Skynd dere. Fort!
Så, Anavarza-borgen ble bygget sent i det 12. århundret.
Plassert på en høyde på østsiden av landsbyen Dilekkaya i Kozan-distriktet.
Borgen ble bygget for å beskytte…
Slottet er også kjent som Slangeborgen eller Şahmaran-borgen.
Mamma!
Mamma! Hvor skal du, mamma?
Mamma.
Stopp! Ikke! Ikke gjør det! Stopp!
-Stopp! -Stopp!
Arun, jenta vi har ventet på er kommet.
Şahsu.
Finn henne og ta deg inn i hodet hennes. Hun vil være redd. Hun vil motsette seg.
Ikke rør henne. Tilkall henne og få henne til å komme hit.
Klokka er 09.25.
Jeg våknet av det samme marerittet med slanger igjen.
LYDOPPTAK
Det ser ikke ut til at jeg har gått i søvne.
Det er bra.
Det er 30… 37 timer siden jeg sluttet på medisinene.
Jeg husker fortsatt ingenting om brannen.
Jeg vet ikke om jeg innbilte meg det, om jeg hallusinerte.
Jeg skal la være å ta medisinene en stund. Jeg vil se hvordan det går.
Det å være her har nok trigget tegn på posttraumatisk stress,
det er normalt.
Det var alt for i dag.
Mor burde ha kommet hit, ikke jeg.
Hva skjer?
Er det ingen her?
Ja?
Du hørte meg ikke, så jeg…
Jeg er døv.
Å, beklager.
Du selger melk.
Jeg vet ikke.
Det er ingen hjemme.
Kasserolle. Du vil ha en kasserolle. Jeg kommer straks.
Her.
Nei, jeg drikker ikke melk.
Bør den ikke kokes først?
Jøss, så godt.
Jeg…
Jeg er litt svimmel.
Jeg er veldig svimmel.
Jeg forstår ikke.
Nå gikk det over.
Hva var det der?
God morgen.
Jeg fikk melk fra budeia i morges.
Jeg drar på universitetet. Vi ses i kveld.
Har du hørt noe om brannen på markedsplassen?
Om at noen ble fanget i brannen?
Greit.
Har du ingenting å si til meg?
De sier at du er en flott mann.
Her står barnebarnet du aldri har møtt. Har du ingenting å si?
Ikke vet jeg, kanskje det er slik du er.
Snakker du aldri?
Eller er du ukomfortabel med at jeg plutselig flyttet inn her?
Da er det bare å si det, så drar jeg.
Takk.
"Kanskje vi begge dør i slutten av en klissete kjærlighetsroman."
Didem Madak.
Boken du leste.
Jeg prøver å starte på nytt hvis du ikke merker det.
Hvorfor?
Høflighet.
Ok.
Jeg har introdusert meg. Din tur.
Jeg er Şahsu. Jeg bor i Istanbul. Lærerassistent på Boğaziçi. Psykologi.
Jeg liker vann.
Som deg.
Så vi ses nok på "stedet ditt" ganske ofte.
For jeg har flyttet inn i huset ved siden av.
Skal du bli?
Er det et problem?
Nei.
Ikke for meg.
Hvorfor skulle det vært et problem? Jeg gjør jo som jeg vil.
Nettopp.
Velkommen, da.
Takk, Maran.
Og ha det, Maran.
Du…
Forstår du tilfeldigvis tegnspråk?
Litt.
Noe sånt. Hva betyr det?
Ikke tenk på det.
Skjebnen.
De møtes igjen.
Slutt å stirre som en tosk.
-Hva er problemet? -Heten har visst kokt hjernen din, Diba.
Han ba oss holde oss unna.
God morgen, Maran.
Bananmelk?
Jeg smisker ikke, jeg sverger.
Ta litt og kjøl deg ned.
For snart blir du forbannet.
Hvorfor?
Lakmu er her.
Først brannen.
Så hopper turister ned i brønnen.
Tror du det er tilfeldig?
Kanskje.
Kanskje ikke.
Et bål, ok, men det er mistenkelig at folk falt ned i brønnen.
Det kan ikke være en tilfeldighet, Maran. Ikke narr deg selv.
Vi må finne ut hva vi skal gjøre.
Vi har dekket over Hıdırellez-saken, men brønnen har spredd seg alt.
Vi må finne opp en annen forklaring. Jeg tar meg av det.
Vent, hvorfor det?
Skal vi la folk mistenke oss?
Folk bryr seg ikke om sannheten, Maran. Alt de trenger er en fiende.
Hvordan kan dere være så sikre?
Sivene i elven i Ağzıdelik tok fyr.
Det begynte å brenne på sju steder.
Merkelig hvordan hun dukket opp og alt ble kaos.
Hvordan er du fortsatt i tvil?
Mørket er på vei, Maran. Det fins ingen annen forklaring.
Vi må legge en plan umiddelbart.
De vet at hun er her.
Hvis vi ikke er proaktive, blir Şahsu deres neste mål.
-Så du tenker på Şahsu, er det slik? -Ja, det gjør jeg.
Slik du tenkte på mor?
Jeg råder dere til å la henne være i fred.
Glem latterlige forvarsler og profetier.
La ham gå.
Tror du virkelig hun våkner? Jeg vet ikke…
Ikke si navnet hennes.
-Det vet du. -Ok.
Én siste ting.
Tror du at hun har merket Şahsu?
Er hun ute etter henne?
Vi blander oss ikke, Diba.
Vi kan ikke blande oss.
-Det er opp til Maran. -Han aksepterer det jo ikke!
Er ikke Şahsu i fare?
Ikke bare Şahsu, vi er alle i fare.
Cihan er fakultetsassistent. Han hjelper til på prosjektet.
-Dere skal dele kontor. Greit? -Ja, det er kun et par måneder.
Takk igjen for at du blir værende.
Selv takk.
-Jeg ville spørre… -Hm?
Det brant på markedsplassen i går. Jeg fant ingen info. Har du hørt noe?
-Nei. Hvordan det? -Ingen grunn.
Cihan.
Cihan!
Professor.
-Beklager, jeg hørte dere ikke. -Jeg så det.
Şahsu. Cihan.
Dere skal jobbe sammen.
Artiklene ligger på pulten din. Les dem, så deler vi dem, ok?
Greit, professor.
Jeg pleier å ta betalt for konserter.
Du fikk lytte gratis.
Det får være greit.
Søren! Hva skal vi gjøre?
Hva med dette?
Jeg synger en sang for deg og.
-Seriøst? -Seriøst.
Lukk øynene.
-For sterkere effekt? -Så klart.
Kom igjen.
Greit.
Hva? Er du for sjenert til å synge?
Snakker jeg med meg selv?
-Beklager. -Hvor er du på vei, tøysekopp?
-Jeg har ikke sett universitet enda. -Stol på meg.
Jeg tar betalt for omvisninger og, men første dag er gratis. Denne vei.
-Har du sett nyhetene? -Få se.
Jeg så det i dag morges.
Håper det smaker, lærer!
Studentene elsker meg.
Bare venn deg til det.
Jøss, se på dette!
-En kult utfører visst et ritual. -En kult, i Adana?
La meg vise deg auditoriene.
Se på det der.
Førsteårsstudentene er vanligvis her. Men vi bruker 102 når vi skal vise filmer.
Prosjektoren er der.
Hva er det alle ser på?
Folk er blitt klin gærne.
Har du ikke hørt det?
Hva da?
Kjedet.
Det er råttent, sjef. Og har ingen spirer.
Sjef!
Det går ikke. Du kaster bort tiden.
Greit, som du vil. Se på det der.
Maran!
Jeg har ny jord. Prøv den.
Bruk plog for å bearbeide den godt.
Takk, herr Davut.
Her om kvelden…
Var det du som tok med Şahsu?
Nei.
Dere snakket sammen.
Jeg var på markedsplassen. Hun spurte om jeg hadde sett noe.
Hun var litt forvirret. Må være varmen.
-Hei. -Velkommen.
Takk. Jeg leter etter en kvinne.
Hun har kort hår og tatovering på hendene.
Velkommen.
Hei, jeg ser etter en som selger Şahmaran-kjeder.
Hun har rødt hår og hennatatoveringer på hendene.
Hun hadde en bod på markedsplassen. Kjenner du til henne?
Nei, det gjør jeg ikke.
-Jeg beklager. -Slipp!
Hva er det du driver med, gutt? Hæ?
Ikke kjeft på ham. Det er ikke hans feil. Vi skumpet borti hverandre. Går det bra?
Ikke bry deg! Vi trenger ikke hjelp av deg.
Kom igjen!
Hva?
Taxi!
Drittsekk!
Går du her?
Hei til deg og.
Du finner ingen taxi her. Jeg kan kjøre deg.
Kommer du?
Greit, som du vil.
Seriøst?
Hva er det? Jeg trodde du skulle dra.
-Er alle alltid så frekke her? -Hvorfor sier du det?
Jeg skumpet borti en unge ved et uhell.
Faren ga meg nesten juling.
Jeg forstår at han ble bekymret for ungen sin.
Men han sa noe kjempemerkelig.
Hva da?
Han sa: "Vi trenger ikke hjelp av deg!"
Han sa det ikke som en generell greie.
Han mente meg spesielt.
Han kjenner meg ikke engang. Hvorfor si noe sånt?
Jeg har en idé. Jeg kan kjøre deg til stasjonen.
Det er ti minutter unna.
-Stasjonen? -Ja, stasjonen.
Hvis vi drar nå, kan du ta nattoget til Istanbul.
Hvorfor prøver du stadig å sende meg bort?
-Hvorfor ber du meg alltid om å dra? -Jeg bryr meg om herr Davut.
-Jeg vil ikke se ham trist. -Hva har dette med ham å gjøre?
Altså… Han spurte meg om brannen.
Og om jeg tok deg med til ham.
Han bekymrer seg.
-For meg? -Ja.
Han visste ikke at jeg eksisterte før jeg kom hit. Bekymret, du liksom!
Hør her. Dette er ikke et sted for deg.
Skal du liksom bestemme hva som passer meg?
Hvem tror du at du er? Hvordan vet du at det ikke er for meg?
Machovrøvl!
Hva er for meg?
Si meg én ting du vet om meg.
Du er redd.
Gud bedre!
Nå må jeg vanne blomster for hånd.
Gud, vis oss nåde!
Forsiktig, du kommer til å søle.
Vi ba om regn med Imam Aykut i dag. Jeg håper det fungerer.
Be om at hun drar igjen!
-Tenk å flytte inn! -Ikke si sånt! Hun er barnebarnet hans.
Hans eget kjøtt og blod. Kanskje det leder til noe godt.
Hva er det du stirrer på, Salih?
Gud bevare meg vel!
Gode Gud!
Er det melk i dette?
Ja, har du et problem med det?
Jeg tåler kun bøffelmelk…
Greit, vil du ha fuglemelk og? Beklager, byjente.
Det er ikke alt man finner i en liten landsby.
Å ja?
Ja.
Vi har grønne bønner hvis du vil ha?
Gjerne.
Sjef.
Har du sett frøet du plantet?
Spis maten din du, Salih.
Gode Gud.
Det er et ungskudd.
Du plantet det i dag morges. Hvordan er det mulig?
Hvilket frø?
Hvilket frø snakker dere om?
Det du hadde med.
-Han vet ikke å holde kjeft. -Ikke slå.
Du vet ikke å holde kjeft.
Hun er så trist.
Jeg kan føle det.
Jeg skal ikke blande meg.
Jeg er bare trist.
Du vil ikke at noe skal skje henne.
Men du er trist, du og, Maran.
Du er også alltid alene.
Det har du alltid vært.
Jeg vet at du ikke tror slik som oss.
Men jeg vet ikke…
Kanskje dere er bra for hverandre.
Er det helt umulig?
Skal jeg sjekke hva hun føler?
Hun stoler ikke på deg.
Hun stoler ikke på noen.
Hun tenker på moren sin.
Hun er så alene uten henne.
Helt alene.
For seg selv.
Profetien har drept utallige kvinner.
De dør, Diba.
Moren min…
Hennes mor…
Det kommer til å skje igjen.
Hvis du hadde kunnet,
ville du ha reddet henne?
Hva gjør du her?
Jeg gikk over streken i dag. Beklager.
Ingen fare.
Du mistet moren din.
Ja.
Jeg og.
Hvordan takler du det?
Jeg kjente henne aldri. Hun døde da hun fødte meg.
Jeg er lei for det.
Samme her.
Men nå har vi virkelig fått en ny start.
Bike, gjør deg ferdig med tegningen. Hva driver du med?
Du har gjort det igjen.
Din lille trøbbelmaker.
Milde himmel, det regner!
Salih, kom fort!
-Det regner, Salih! Kom! -Gud! Takk, Gud!
Gud har vist oss nåde!
La oss danse!
Samme hva folk sier, startet denne historien for århundrer siden, med svik.
Ondskapen har tatt føringen.
Når sviket først har begynt…
varer det så lenge et menneske lever.
For å ta livet av noen er å la dem leve inni deg.
Tekst: Elin Wikstrøm