‫- שאהמראן -‬
‫אל תשקר לי שוב.‬
‫תסלח לי?‬
‫שאלתי אותך אם נכנסת לבית שלי‬ ‫באותו הלילה והכחשת זאת.‬
‫טביעות הרגליים שלך בחדר שלה.‬
‫בחדר שלה? או במרפסת?‬
‫אם תרצה להיכנס לבית שלי שוב, שיהיה לך‬ ‫מספיק אומץ להיכנס דרך הדלת הראשית.‬
‫בוקר טוב, אדון דאבוט.‬
‫מה יש לאדון דאבוט?‬
‫הוא עבר לידי בלי לומר שלום.‬
‫מישהו נכנס לחדר של שאהסו אתמול בלילה.‬
‫מי?‬
‫לא תספר לאבא?‬
‫לא.‬
‫הוא אמר ששאהסו תהפוך למטרה.‬
‫הוא צדק?‬
‫אבא אומר הרבה דברים.‬
‫אנחנו תמיד מאמינים לו?‬
‫אז שאהסו הביאה מישהו הביתה.‬
‫מה זה עוד יכול להיות,‬ ‫אם אף אחד לא עוקב אחריה?‬
‫מה את עושה כאן, הארה? מה את רוצה ממני?‬
‫אגיד לך מה. אתה מתאהב בה.‬ ‫-תפסיקי לדבר שטויות.‬
‫אני רואה שאתה מודאג.‬
‫"האם יש לה מישהו?"‬
‫"האם מישהו עוקב אחריה?"‬
‫"כדאי שאבדוק מה שלומה?"‬
‫"האם שאהסו בסדר?"‬
‫אני אקח את "יצירה וניתוק של קשרים רגשיים".‬
‫אקח גם את "חרדת נטישה".‬
‫בעצם אקח את כל המאמרים שעוסקים‬ ‫בהימנעות ובהיקשרות רגשית חרדתית.‬
‫זו חתיכת אירוניה.‬
‫אתה תקבל את ההיקשרויות הבטוחות. מה דעתך?‬
‫כבר ניסית את הקבאב כאן?‬
‫אני צמחונית.‬
‫מה שהופך את השאלה שלי לחשובה יותר.‬
‫כבר ניסית את הקבאב כאן?‬
‫אני עסוקה, ג'יהאן.‬
‫עסוקה במה?‬
‫אני מנסה להיות בנאדם נורמלי, אם תאפשר לי.‬
‫בואי אגיד לך‬ ‫מה בני אדם נורמליים עושים באדנה.‬
‫הם אוכלים קבאב.‬
‫באמת?‬
‫באמת.‬
‫אתה לא מוותר.‬
‫תמיד.‬
‫אל תפקחי את העיניים, כמעט הגענו, טוב?‬
‫טוב, אני לא.‬
‫אתה יודע למה אני מתנהגת כמו מטומטמת?‬
‫כן. כי את בוטחת בי.‬
‫לא, אני נחמדה אליך כדי שלא יישבר לך הלב.‬
‫תיזהרי מהמהמורה. זהירות.‬
‫גבוה יותר. ממש גבוה.‬
‫עוד קצת.‬
‫לא היתה שום מהמורה, נכון?‬ ‫-רואה? את בוטחת בי.‬
‫ג'יהאן…‬ ‫-טוב. כמעט הגענו.‬
‫הנה.‬
‫את מוכנה?‬
‫אני מוריד את הידיים.‬
‫טה-דה!‬
‫וואו.‬ ‫-מה דעתך?‬
‫זה ממש מגניב.‬
‫חכי.‬
‫בואי הנה.‬
‫תחבקי אותי חזק סביב המותניים, בסדר?‬
‫ותרגישי חופשי להשעין את הראש שלך בערך כאן.‬
‫בוא ניסע, ג'יהאן.‬
‫משעמם לי. עוד לא סיימת?‬
‫עוד מעט.‬
‫לא.‬
‫אני צריכה לענות.‬
‫כמעט סיימתי. אל תזוזי.‬
‫הארה!‬
‫כן, אדוני?‬
‫דיברת עם מישהו?‬
‫בטח. ניהלנו שיחה ארוכה,‬ ‫כי כולנו חברים במשפחה.‬
‫לא דיברתי עם אף אחד. למה?‬
‫טוב. אין שום סכנה.‬
‫בדקתי, העניין סגור.‬
‫אין צורך להדאיג אף אחד.‬ ‫אני יודע מי נכנס לחדר.‬
‫חכה רגע.‬
‫אז עקבת אחרי שאהסו?‬
‫אני מנתק, הארה.‬
‫רגע! יש לי עוד שאלה אחת.‬
‫מה?‬
‫איך ההרגשה?‬
‫איך ההרגשה של מה, הארה?‬
‫לקנא למישהו.‬
‫האישה הזאת אובססיבית.‬
‫מותק, אולי תביאי את זה לכאן קודם?‬
‫תודה.‬
‫את נראית מקסים היום.‬ ‫-תודה. בתיאבון.‬
‫איזו חמודה!‬
‫למה את רוצה להיות בנאדם נורמלי?‬
‫להיות נורמלי אף פעם לא עזר לי.‬ ‫-אתה נורמלי?‬
‫כרגע עטפת את הקבאב שלך בבעג'ין, ג'יהאן.‬
‫תנסי את זה.‬
‫כדורי קיזלי אנלי. אפשר למצוא אותם רק פה.‬
‫נו, תנסי? אם כן, אזמין לעצמי עוד מנה.‬
‫לא. שבעתי רק מלראות אותך אוכל. תודה.‬
‫אני בטוח שתנסי את הקינוח.‬
‫שף! נוכל לקבל קצת ביצ'י ביצ'י?‬ ‫-כבר מגיע.‬
‫אנחנו רוצים שניים!‬ ‫-בסדר.‬
‫לאן את הולכת?‬
‫אם תסלח לי, אני צריכה ללכת לשירותים.‬
‫אני צריכה לשטוף את הפנים. חם לי מדי.‬
‫אבל הקינוח מגיע.‬ ‫-אני כבר חוזרת.‬
‫תמהרי!‬
‫הכול בסדר. את בסדר עכשיו.‬
‫הביצ'י ביצ'י הגיע?‬ ‫-הוא כבר נמס בזמן שלא היית פה.‬
‫אף פעם לא ניסיתי את זה. זה טעים?‬ ‫-זה מעדן. תנסי.‬
‫אתם מכירים?‬
‫כן.‬
‫אני מניחה שאין הרבה חיבה ביניכם.‬
‫אני זז.‬
‫פרופסור טוטקו לא מגיעה מחר.‬ ‫תצטרכי להראות את הסרט לכיתה.‬
‫בסדר.‬
‫תתקשרי אליי בכל שעה אם תצטרכי משהו.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני כאן בשבילך.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫מתקין מנעול.‬
‫למה?‬
‫כדי למנוע מכל אחד סתם להיכנס.‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫תגיד לי בבקשה למה אתה מתכוון.‬
‫זה הבית שלי. אני לא מרשה‬ ‫שייכנסו לכאן אנשים מבלי ידיעתי.‬
‫אמרתי גם למראן.‬
‫אמרת גם למראן?‬
‫אמרת לו שלא יבוא?‬
‫מה הולך כאן?‬
‫אתה רוצה לשמש כמשטרת המוסר?‬
‫אפילו לא ידעת איך קוראים לי‬ ‫לפני שבאתי הנה.‬
‫אתה אף פעם לא מסתכל עליי.‬
‫אבל פתאום אתה מתנהג כמו סבא ומגן על כבודי?‬
‫בראבו.‬
‫ברכותיי.‬
‫אתה סבא נהדר.‬
‫אני מניחה שדאבוט אמר לך כמה דברים.‬
‫לא יודעת מה הוא אמר,‬ ‫אבל בבקשה אל תתייחס אליו.‬
‫זה בסדר.‬
‫אתה צריך כתוביות? אני מתנצלת.‬
‫ואני אומר שזה בסדר.‬
‫למה אתה מתנהג שונה?‬
‫קודם באת אליי,‬ ‫ועכשיו אתה לא מסתכל עליי.‬
‫מה הולך כאן?‬
‫שאהסו, מה את רוצה?‬
‫אני מנסה להבין למה אתה מתנהג ככה.‬
‫תראי, הקשר שלך עם סבא שלך לא מעניין אותי.‬
‫או הקשרים שלך בכלל.‬
‫קיבלתי את ההתנצלות שלך.‬
‫אנחנו בסדר. אנחנו חברים.‬
‫הכול בסדר.‬
‫טוב?‬
‫תגיד, מה הולך איתם?‬
‫מי יודע?‬
‫היא שוב תרגיז אותו.‬ ‫-עשי את העבודה שלך וזהו.‬
‫יש לכם את המספר של מראן?‬
‫לא.‬
‫לעזאזל.‬
‫אני רוצה להזמין אותו לחדר שלי לדרינק.‬
‫לחדר שלך?‬
‫כן.‬
‫האנשים האלה קצת מאופקים.‬
‫הם כולם קצת… כלומר…‬
‫איך קוראים לזה?‬ ‫-אנטיסוציאליים.‬
‫כן, אנטיסוציאליים.‬
‫לא נראה לי שהוא יבוא.‬
‫הוא יבוא.‬
‫אני בטוחה.‬
‫הוא לא יסרב לי.‬
‫זה לא כאילו שהוא לא היה כאן בעבר.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫סאלי, מה זה?‬ ‫-מה זה מה?‬
‫אתה מועך את זה. זה נראה בלתי אכיל.‬
‫אני לא מצליח להתרכז ככה.‬
‫תעשה את זה כמו שצריך.‬
‫תסגור אותם טוב.‬
‫זה מה שעשיתי.‬
‫אני יכולה לעזור?‬
‫בבקשה.‬
‫תראה אותה. יש לה כישרון טבעי לזה.‬
‫בטח שיש לי.‬
‫כשהייתי ילדה, הייתי חולה לעיתים קרובות.‬
‫לא יכולתי לצאת לשחק.‬
‫אז כדי שלא יהיה לי משעמם,‬
‫אמא שלי המציאה משחקים‬ ‫שקשורים בעבודות בית ותיקונים.‬
‫"הברגים של מי יהיו הדוקים יותר?"‬
‫או "מי תכין את המרק הכי טעים?"‬
‫אז התרגלתי לעבודות בית.‬
‫באמת? נשמע שאמא שלך היתה טיפוס מיוחד.‬
‫לגמרי.‬
‫פעם היא הכריחה אותנו לחיות בחושך במשך שבוע‬
‫כדי שאלמד לתקן נתיכים.‬
‫והיא נהגה לקפוץ עליי מאחורי פינות‬ ‫כדי להבהיל אותי.‬
‫גם את כזאת!‬
‫מדינה תמיד מבהילה אותי.‬
‫בטח. אתה מחפש תירוצים כדי להיבהל.‬
‫למה לי?‬
‫אז, מה קרה לאמא שלך?‬
‫היא חלתה.‬
‫ואז הלכה לעולמה.‬
‫תנחומיי.‬
‫את לא צריכה לעשות יותר.‬
‫כרגע חזרת מהעבודה. לכי לנוח.‬
‫אנחנו נסיים את זה‬ ‫ונקרא לך כשזה יהיה מבושל. לכי.‬
‫"נקרא לך כשזה יהיה מבושל"?‬ ‫-תשתוק, מספיק.‬
‫ההכחשה של העצמי גורמת למחלות.‬
‫בכל שנייה שבה אתם בורחים מעצמכם‬ ‫או מכחישים את הטבע שלכם,‬
‫אתם מבצעים פשע כנגד עצמכם.‬
‫כי לא משנה כמה תנסו להכחיש אותו,‬
‫העצמי שלכם ימשיך להתקיים עמוק בתוככם.‬
‫כל האקזיסטנציאליסטים‬ ‫מתהפכים בקבריהם עכשיו.‬
‫למה?‬
‫כשאתה בוחר להיות מישהו אחר במקום מי שאתה,‬
‫זה מראה על ייאוש תהומי.‬
‫קירקגור לא אמר את זה?‬
‫המרצה, את לא חושבת‬ ‫שמציאת העצמי מובילה לבדידות?‬
‫מציאת עצמך דורשת זמן.‬
‫זמן פנוי. זמן לבד.‬
‫דממה. מדיטציה.‬
‫יש צורך בעימות אמיתי, אבל פסיבי.‬
‫כמובן, יכול להיות שלא תצליחו‬ ‫למצוא את עצמכם לבדכם.‬
‫אולי תצטרכו עזרה מאחרים.‬
‫אפילו שזה מסע אישי,‬
‫אתם לא צריכים להרגיש בודדים בסופו.‬
‫להיות עצמכם משמעו שתוכלו לעשות כל דבר‬
‫שגורם לכם לחוש חיים,‬ ‫שמלהיב אתכם, שמניע אתכם.‬
‫ואז תיעשו אחד עם עצמכם, עם זהותכם,‬
‫עם אחרים, עם הטבע.‬
‫תפתחו הרמוניה עם כל דבר.‬
‫את מכירה את עצמך, המרצה?‬
‫אני גם סקרנית, המרצה.‬
‫את באמת מכירה את עצמך?‬
‫לא.‬
‫אני גם עדיין מחפשת.‬
‫המחשבות שלי… לא תמיד מספרות לי את האמת.‬
‫אבל אני עדיין שואלת את עצמי.‬
‫"מה מתרחש בתוך ראשי, בתוכי?"‬
‫"מי אני באמת? איזה מין אדם אני?"‬
‫אז אני לא בורחת מזה.‬
‫אני לוקחת אחריות.‬
‫אני לא משחקת את הקורבן.‬
‫מי יודע? אולי זו הסיבה שבחרתי בתחום הזה.‬
‫כן, אז מספיק לדבר עליי.‬ ‫שנצפה בסרט שלנו עכשיו?‬
‫פרופסור טוטקו ביקשה שנצפה בו.‬
‫לאחר מכן, נוכל לדבר‬ ‫על תיאוריות של האישיות.‬
‫תוכלו לרשום הערות אם תרצו.‬
‫בבקשה העבירו את הטלפונים למצב שקט.‬
‫תודה.‬
‫- רבקה -‬
‫אתמול בלילה, חלמתי שאני שוב במנדרליי.‬
‫מאתיים גרם.‬
‫שלוש מאות גרם של לפּה גדולה.‬
‫חצי קילו של קוטב מצוי.‬
‫עשרה קילו של דבש פרחי בר.‬
‫המשפחה שלך היא משהו.‬
‫זה המון דבש.‬
‫תעני כבר, דיבה.‬
‫דיבה, בשם אלוהים!‬
‫דיבה, איפה את?‬
‫אל תשאירי את שאהסו לבד. את שומעת אותי?‬ ‫אל תורידי ממנה את העיניים.‬
‫ואני תוהה איך חיי היו נראים‬ ‫ללא גברת ואן הופר.‬
‫ללא המשרה הזו.‬
‫לולא היא, לא הייתי נוסעת למנדרליי.‬
‫לא הייתי פוגשת אותך.‬
‫גברת ואן הופר.‬
‫למה התעכבת?‬
‫אני מצטערת.‬ ‫הייתי צריכה לחכות לחבילה בסניף הדואר.‬
‫דיבה, איפה את? אל תשאירי את שאהסו לבד.‬
‫היי!‬
‫היי! חכה!‬
‫היי!‬
‫היי! תעצור!‬
‫מה אתה רוצה ממני?‬
‫שמישהו יעזור לי!‬
‫הצילו!‬
‫הצילו! שמישהו יעזור לי! תפתחו את הדלת!‬
‫תעזרו לי!‬
‫הצילו!‬
‫תן לי לצאת! זוז!‬
‫תירגעי. זה בסדר.‬
‫זה בסדר. הכול בסדר.‬
‫שאהסו.‬
‫מה קרה?‬
‫זה בסדר.‬
‫שאהסו.‬
‫נו?‬
‫גיליתם מי זה היה?‬
‫לא היה שם אף אחד. המחסן היה ריק.‬
‫מה? היה שם נחש.‬
‫הם נכנסים הנה לפעמים.‬
‫אולי הוא הסתתר מהחום.‬
‫גם אותו לא הצליחו למצוא.‬
‫ראיתי אותו במו עיניי.‬
‫את האיש הגבוה עם הברדס.‬
‫המאבטחים בדקו. לא היה אף אחד.‬
‫שאהסו.‬
‫שאהסו, חכי שנייה. שאהסו.‬
‫ג'יהאן.‬ ‫-אמרתי לך לא להתערב.‬
‫לא הייתי מתערבת אם היית זהיר.‬
‫כשאנחנו באוניברסיטה, שאהסו היא הדאגה שלי.‬
‫אל תתערבי.‬
‫שאהסו!‬
‫היא מוקפת בזעם.‬
‫בגלל שזה התחיל.‬
‫היא מתעוררת.‬
‫אבל היא לא תפגע בבני אדם, נכון?‬ ‫היא עוד לא חזקה מספיק.‬
‫היא לא יכולה.‬
‫אבל מישהו אחר יכול.‬
‫הריח הזה לא מגיע מאנוורזה.‬ ‫הוא מגיע מכאן.‬
‫מהאנשים שלנו?‬
‫חלקנו איבדו את אמונתם.‬
‫זו בעיה רצינית.‬
‫עלינו לאחד כוחות ומיד.‬
‫למה באת הנה, אוראל?‬
‫בגלל מראן.‬
‫הוא לא מוכן להאמין.‬
‫כלומר, הוא לא חושב שזה ראוי.‬
‫הוא אומר שרבים מדי נפגעו.‬
‫אבל הוא לא מבין.‬
‫הוא לא מבין שעוד רבים ייפגעו‬ ‫אם הוא לא ימלא את חלקו.‬
‫ככה חיינו במשך מאות בשנים.‬
‫בקרב בני האדם.‬
‫תמיד מסתתרים.‬
‫הסווינו את עצמנו‬ ‫כדי לשמור על השלום והיציבות.‬
‫אבל אם המערכת הזאת תקרוס,‬
‫אם בני האדם והמאר יילחמו זה בזה,‬
‫אם מראן לא ינצל נכון‬ ‫את האהבה והתשוקה שלו כלפי שאהסו…‬
‫אף אחד לא ינצח במלחמה הזאת, אדון טמאר.‬
‫בן אנוש ובן מאר יתאהבו האחד בשני.‬
‫ביום הזה, שאהמראן תחזור לעולמנו.‬
‫אתה צריך להאמין.‬
‫לא משנה מה הבן שלך יאמר,‬
‫הוא לא יצליח לחמוק מגורלו.‬
‫אתה תראה.‬
‫"קשרתי את עצמי למיטה אתמול בלילה.‬
‫"הסהרוריות שלי החמירה.‬
‫"שאהסו נבהלת כשהיא רואה אותי ככה.‬
‫"היא רק בת חמש, אז היא לא מבינה.‬
‫"אבל יודע מה?‬
‫"זו היתה הרגשה טובה, אבא.‬
‫"כשקשרתי את פרקי ידיי,‬ ‫הרגשתי שאני נכנעת למישהו שאני בוטחת בו.‬
‫"אז נזכרתי בסימנים שעל פרקי ידיך.‬
‫"אני מניחה שהורים‬ ‫לא רק מורישים את צבע עיניהם‬
‫"או את צורת האף שלהם לילדם.‬
‫"הם מורישים גם את פחדיהם העמוקים‬ ‫ביותר ואת חרטותיהם הכעורות ביותר.‬
‫"האם הורשת לי את מצוקות השינה שלך?‬
‫"האם היית כמוני, אבא?"‬
‫בוא הנה.‬
‫אנחנו חוגגים. בוא.‬
‫למה שלא תשב, אדון דאבוט?‬
‫שב.‬
‫מה יש?‬
‫אני יודעת שאתה מעשן, בגלל השפם שלך.‬ ‫קח את זה.‬
‫אתה הולך מתוך שינה?‬
‫זה מסביר את הקשירות בידיים.‬
‫ידעתי.‬
‫מה לגבי…‬
‫הזיות?‬
‫לראות דברים שלא נמצאים שם?‬
‫דפיקות לב מואצות?‬
‫בעיות נשימה?‬
‫כמובן.‬
‫וואו!‬
‫איזו הקלה.‬
‫כל הזמן שאלתי את עצמי, אתה יודע?‬
‫"מה הולך בתוך הראש שלי?"‬
‫הייתי קשה עם עצמי.‬
‫"אני חולה?"‬
‫"מה לא בסדר איתי?"‬
‫מסתבר…‬
‫שזה היה בגללך.‬
‫אמא!‬
‫האדון הזה שיושב לידי הוא אביך הביולוגי.‬
‫כל דבר מחורבן שסבלת ממנו והורשת גם לי…‬
‫הכול הגיע ממנו.‬
‫אז את לא מאומצת.‬
‫תוכלי למצוא שלווה עכשיו.‬
‫אני שותה לכבודך.‬
‫בסוף, היא חשבה שהיא מאומצת, אתה יודע?‬
‫היא אמרה, "אני מניחה‬ ‫שהוא לא היה אבי הביולוגי.‬
‫"אחרת הוא לא היה נוטש אותי."‬
‫איך מישהו יכול לא להתקשר‬ ‫לבת שלו יותר?‬
‫או לענות למכתבים שלה?‬
‫היא אמרה, "הוא אפילו לא ענה‬ ‫כשהנכדה הראשונה שלו נולדה.‬
‫"הוא בטח מצא אותי נטושה‬ ‫בחצר של מסגד או משהו.‬
‫"והוא מעולם לא חש כלפיי חיבה.‬
‫"לא חש אהבה."‬
‫אבל זה משהו אפשרי, אתה יודע?‬
‫זה באמת אפשרי.‬
‫זה מונח מתחום הפסיכולוגיה.‬
‫אדיפליות.‬
‫זה נדיר…‬
‫אבל זה אפשרי…‬
‫שאב לא יאהב את ילדו.‬
‫תשתקי.‬
‫את לא יודעת כלום.‬
‫באמת?‬
‫אז מה קרה?‬
‫רואה?‬
‫לעזאזל.‬ ‫-רואה? זה מה שהרחת.‬
‫חיכינו מספיק זמן. אני מתקשרת לאבא.‬
‫עמדתי להתקשר אליך.‬
‫מה יש?‬
‫מישהו עקב היום אחרי שאהסו באוניברסיטה,‬ ‫וסגר אותה בחדר.‬
‫המאבטח הוא אחד משלנו.‬ ‫הוא העביר לי את הצילומים.‬
‫אני מספרת למראן.‬ ‫-לא.‬
‫"לא?" הוא יראה את זה ויאמין לנו.‬
‫יש לנו הוכחה עכשיו.‬
‫אולי הוא יילך לשאהסו ויעשה משהו.‬
‫הוא בהחלט יעשה משהו.‬
‫את בסדר?‬
‫מי הרשה לך לבוא הנה?‬
‫שתית?‬
‫כן.‬
‫הרבה.‬
‫אבל האם זה השפיע עליי?‬
‫לא, ממש לא.‬
‫בטח.‬
‫את נראית בסדר.‬
‫כי אני בסדר.‬
‫אתה מבזבז את הזמן שלך.‬
‫אני אומרת לך, כל המשפחה שלי משוגעת.‬
‫אתה לא מבין?‬
‫כולנו משוגעים.‬
‫כל השושלת המשפחתית שלנו משוגעת.‬
‫זה בדיוק למה אמא שלי יצאה מדעתה.‬
‫ככה זה קרה.‬
‫מה אתה עושה לי?‬
‫שום דבר.‬
‫אז למה אני מרגישה ככה?‬
‫ככה איך?‬
‫כאילו שאני מכירה אותך.‬
‫מקודם.‬
‫כאילו שתמיד הכרתי אותך.‬
‫ה…‬
‫לא נכון!‬
‫מה קרה?‬
‫תני לי. זוזי.‬
‫אבא צדק.‬
‫אוי, וואו.‬
‫לא, הוא כיבה את האור.‬
‫תרגום כתוביות: ליאור הדר‬