ŠAHMARAN
Nemoj mi više lagati.
Molim?
Pitao sam jesi li neku večer bio u mojoj kući, zanijekao si.
Ali u sobi su tvoji otisci.
Jesu li otisci u sobi ili na balkonu?
Budeš li opet htio u kuću, imaj hrabrosti doći na vrata.
Dobro jutro, Davute.
Što je Davutu?
Prošao je bez pozdrava.
Netko je sinoć bio u Šahsuinoj sobi.
Tko?
Nećeš reći tati?
Neću.
Rekao je da će i Šahsu biti meta.
Ima li možda pravo?
Svašta on govori.
Vjerujemo li mu sve?
Onda je Šahsu nekoga dovela.
Što drugo, ako je nitko ne napada?
Zašto si došla, Hare? Što hoćeš od mene?
-Reći ću ti da padaš na nju. -Ne budi smiješna.
Vidim da si zabrinut.
„Ima li nekoga?
Ili je netko možda napada?
Da provjerim kako je?
Je li Šahsu dobro?”
Uzet ću „Nastanak i nestanak afektivne vezanosti”.
I „Separacijska anksioznost”.
Uzet ću sve o izbjegavajućoj i anksioznoj privrženosti.
Kakva ironija.
Ti uzmi sigurnu privrženost. Može?
Jesi li jela kebab ovdje?
Vegetarijanka sam.
Onda pogotovo.
-Jesi li jela kebab ovdje? -Imam posla, Cihane.
Kakvog posla?
Pokušavam biti normalan čovjek, ako dopustiš.
Reći ću ti što normalni ljudi u Adani rade.
Jedu kebab.
Je li?
Da.
Ustrajan si.
Uvijek.
Ne otvaraj oči, ali još malo.
Dobro, neću.
Znaš zašto se ponašam ovako blesavo?
Znam. Zato što mi vjeruješ.
Ne. Ljubazna sam da ti ne slomim srce.
Pazi, izbočina.
Još digni nogu. Više.
Još malo.
-Nije bilo izbočine, je li? -Eto, vjeruješ mi.
-Cihane. -Još malo.
Evo nas.
Spremna?
Maknut ću ruku.
Eto.
-Oho! -Što kažeš?
Kako je super!
Čekaj.
Dođi.
Čvrsto me primi oko struka, dobro?
I slobodno nasloni glavu.
Idemo, Cihane.
Dosadno mi je. Još nisi završila?
Još malo.
Nemoj.
Moram se javiti.
Još malo, ne miči se.
Hare!
Da, gospodine?
Jesi li s kim razgovarala?
Da, dugo smo razgovarali. Jer baš smo društvena obitelj.
Ni s kim nisam razgovarala. Zašto?
Dobro. Nema opasnosti.
Provjerio sam, riješeno.
Ne moramo se brinuti. Znam tko je bio u sobi.
Čekaj malo.
Pratio si Šahsu?
Prekinut ću.
Čekaj, imam još jedno pitanje.
Koje?
Kakav je to osjećaj?
Što to, Hare?
Kad si ljubomoran.
Opsesivna harpijo.
Ljepoto, donesi prvo nama.
Hvala.
-Divno izgledaš danas. -Hvala. U slast!
Milena.
Zašto želiš biti normalan čovjek?
-Meni ne pomaže što sam normalan. -Normalan si?
Upravo si lahmacun omotao oko kebaba.
Uzmi malo.
Analı kızlı. Toga nigdje drugdje nema.
Hoćeš? Onda ću sebi uzeti novi.
Ne. Sita sam samo od toga što tebe gledam kako jedeš. Hvala.
Sigurno ćeš nešto slatko.
-Kuharu, možemo dobiti bici bici? -Stiže!
-Dva! -Dobro.
Kamo ćeš?
Ispričavam se, moram na toalet.
Moram se umiti, prevruće je.
-Ali stiže desert. -Brzo ću.
Požuri se!
Sve je u redu. Sada si dobro.
-Je li stigao bici bici? -Rastopio se već.
-Nisam to još jela. Kakvo je? -Odlično, kušaj.
Poznajete se?
Da.
Očito se ne volite.
Idem.
Sutra nema prof. Tutku. Ti ćeš brucošima pustiti film.
Dobro.
-Zovi me ako što trebaš. -Dobro.
Pomoći ću.
Što radiš?
Ugrađujem bravu.
Zašto?
Da ne može ući bilo tko.
Što to znači?
Samo reci što time želiš reći.
Ovo je moja kuća. Ne može bilo tko doći bez moga znanja. I Maranu sam rekao.
I Maranu?
Rekao si mu da ne dolazi?
U čemu je stvar?
Želiš biti moralna policija?
Prije nisi ni znao moje ime.
Uopće me i ne gledaš.
Ali što se moje časti tiče, pravi si djed?
Bravo.
Čestitam.
Divan si djed.
Čujem da ti je Davut nešto rekao.
Ne znam što je rekao, ali ne slušaj ga.
U redu je.
Trebaš prijevod? Ispričavam se.
A ja kažem da je sve u redu.
Zašto mijenjaš raspoloženje?
Prvo mi dođeš, onda me i ne gledaš. Što se događa?
Šahsu, što želiš?
Pokušavam shvatiti zašto si takav.
Gle, ne zanima me tvoj odnos s djedom. Ili ikim drugim.
Prihvaćam ispriku. Sve je u redu, prijatelji smo.
Sve je u redu.
Dobro?
Čuj, što je s njima?
Tko zna?
-Opet će ga naljutiti. -Šuti i radi svoj posao.
Imate li Maranov broj?
Ne.
Kvragu.
Želim ga pozvati u sobu na piće.
U sobu?
Da.
Oni su malo rezervirani ljudi.
Malo su… Mislim…
-Kako se to kaže? -Asocijalni.
Da, asocijalni.
Mislim da neće doći.
Došao bi.
Sigurno bi došao.
Mene ne bi odbio.
Pa već je bio ovdje.
Bože mili.
-Što je to? -Što?
Sve gnječiš, izgleda nejestivo.
Ne znam što radim.
Ne brljaj.
Dobro pritisni.
I pritišćem.
Mogu pomoći?
Samo daj.
Vidi je, ide joj to.
Bome ide.
Kao dijete sam često bila bolesna.
Nisam se mogla igrati vani.
Da bi me zabavila,
mama je izmišljala igre s kućanskim poslovima i popravcima.
Tko će jače zaviti vijak?
Ili tko će najbolje skuhati juhu.
Navikla sam pomagati.
Zbilja? Tvoja mama zvuči zabavno.
Itekako.
Jednom smo tjedan dana živjele u mraku
da naučim popraviti osigurače.
I stalno je iskakala iz mraka da me prestraši.
I ti to radiš.
Medine me uvijek plaši.
Naravno. Samo tražiš razlog za strah.
Zašto bih?
I što je bilo s mamom?
Razboljela se.
I umrla.
Moja sućut.
Ne trebaš dalje raditi.
Tek si došla s posla, odmori se.
Mi ćemo završiti i pozvati te kad se skuha. Idi.
-Zvat ćemo je kad se skuha? -Ma šuti.
Razboliš se ako sam sebe negiraš.
Svaku sekundu koju bježiš od sebe ili negiraš svoju prirodu,
činiš zločin protiv sebe.
Jer, koliko god to negirao,
tvoje pravo ja postoji negdje duboko u tebi.
Egzistencijalisti se sada okreću u grobu.
Zašto?
Najgori očaj osjećaš ako želiš biti netko drugi, a ne onaj tko jesi.
Ne kaže li to Kierkegaard?
Neće li čovjek biti usamljen dok traži sebe?
Treba vremena za nalaženje pravog sebe.
Trebaš slobodno vrijeme. Samoću.
Tišinu. Meditaciju.
Pravu, pasivnu konfrontaciju.
Jasno, možda ne možeš sam naći sebe.
Možda trebaš druge ljude.
Iako je to osobno putovanje,
na kraju ne trebaš biti osuđen na samoću.
Ako biraš biti kakav jesi, to znači da radiš sve
zbog čega se osjećaš živ, sve što te uzbuđuje, motivira.
Sjediniš se sa sobom, svojim identitetom,
s drugima, s prirodom.
Sa svime skladno komuniciraš.
Vi sebe poznajete, profesorice?
I mene to zanima.
Jeste li doista spoznali sebe?
Nisam.
I ja se još tražim.
Moj mi um ne govori uvijek istinu.
Ali i dalje se pitam.
O tome što se događa u mojoj glavi, u meni.
O tome tko sam ja zapravo, kakva sam osoba.
Dakle, ne bježim.
Preuzimam odgovornost.
Ne izigravam žrtvu.
Tko zna? Možda sam zato izabrala ovo polje.
Dosta o meni. Pogledajmo sad film.
Prof. Tutku želi da pogledamo film.
Onda ćemo razgovarati o teorijama ličnosti.
Možete pisati bilješke ako želite.
Stišajte mobitele, molim. Hvala.
Sinoć sam opet sanjala da sam u Manderleyju.
Dvjesto grama.
Tristo grama velikog čička.
Pola kilograma dvolistka.
-Deset kilograma cvjetnog meda. -Impresivna obitelj. To je mnogo meda.
Javi se, Diba.
Diba, za Boga miloga!
Diba, gdje si?
Ne ostavljaj Šahsu samu, jesi čula? Imaj je na oku stalno.
Pitam se kako bih živjela bez gđe Van Hopper.
Bez toga posla.
Bez nje nikad ne bih došla u Manderley.
Ne bih te upoznala.
Gđo Van Hopper.
Gdje ste do sada?
Oprostite, čekala sam paket na pošti.
Diba, gdje si? Ne ostavljaj Šahsu samu.
KNJIŽNICA
Hej!
Hej, čekaj!
Hej!
Hej, stani!
Što hoćeš od mene?
Pomozite mi!
Upomoć!
Upomoć, pomozite mi, otvorite vrata!
Upomoć!
Otvori mi! Makni se!
Smiri se. Sve je u redu.
Sve je u redu.
Šahsu.
Što je bilo?
Sve je u redu.
Šahsu.
Što je bilo? Jeste li otkrili tko je on?
Nije bilo nikoga, prazan prostor.
Što? Zmija je bila ondje.
Neki put uđu, da.
Možda se sklonila od vrućine.
Ni zmiju nisu našli.
Vidjela sam svojim očima.
Visok muškarac s kapuljačom.
Zaštitari nisu našli nikoga.
Šahsu.
Šahsu, čekaj malo. Šahsu!
-Cihane. -Rekao sam da se ne miješaš.
Ne bih da nisi bio neoprezan.
Pobrinut ću se za Šahsu na faksu.
Ne miješaj se.
Šahsu!
Djevojka je okružena ljutnjom.
Zato što je počelo.
Ona se budi.
Ali neće nauditi ljudima, zar ne? Nije još tako jaka.
Ona ne može.
Ali netko drugi može.
Miris ne dolazi iz Anavarze. Dolazi odavde.
Od naše vrste?
Neki od nas više ne vjeruju.
To je velik problem.
Brzo se moramo ujediniti.
Zašto si došao, Urale?
Zbog Marana.
On ne vjeruje.
Hoću reći, misli da to nije u redu. Kaže da je previše ljudi stradalo.
Ali ne razumije.
Još će više ljudi stradati ako ne odigra svoju ulogu.
Stoljećima tako živimo.
Među ljudima.
Uvijek skriveni.
Sakrili smo se radi mira i stabilnosti.
No ako se ovaj sustav raspadne,
ako se ljudi i Mari sukobe,
ako Maran ne iskoristi ljubav prema Šahsu kako treba…
Taj rat neće imati pobjednika, Tamare.
Čovjek i Mar će se zaljubiti.
I toga će se dana Šahmaran vratiti u naš svijet.
Moramo vjerovati.
Što god tvoj sin rekao,
neće moći izbjeći sudbinu.
Vidjet ćeš.
Sinoć sam se vezala za krevet.
Mjesečarenje se pogoršalo.
Šahsu se boji kad me vidi takvu.
Ima samo pet godina, ne razumije.
Ali znaš što?
To je dobar osjećaj, tata.
Kad sam vezala ruke, kao da sam se predala nekom kom vjerujem.
Onda sam se sjetila tragova na tvojim rukama.
Djetetu ne predaješ samo boju očiju ili oblik nosa.
Predaješ i svoje najmračnije strahove i najgoru grižnju savjesti.
Jesi li ti meni predao probleme sa spavanjem?
Jesi li i ti bio kao ja, tata?
Dođi.
Slavimo. Dođi.
Sjednite, g. Davut.
Sjedni.
Što je?
Znam da pušiš, brk te odaje. Uzmi.
Mjesečariš?
To objašnjava lisičine.
Znala sam.
A…
Haluciniraš li?
Vidiš ono čega nema?
Palpitacije srca?
Teško disanje?
Očito.
Ah!
Baš mi je laknulo.
Stalno sam se pitala, znaš?
Što je u mojoj glavi?
Mučilo me sve to.
Jesam li bolesna?
Što se događa sa mnom?
A ispada
da si ti za to zaslužan.
Mama!
Gospodin kraj mene tvoj je biološki otac!
Svako sranje koje si imala i meni prenijela…
potječe od njega.
Dakle, nisi posvojena.
Sada možeš počivati u miru.
Nazdravljam ti.
Na kraju je mislila da je posvojena, znaš?
Rekla je da joj vjerojatno nisi biološki otac.
Jer je ne bi ostavio da jesi.
Kako čovjek nikad ne nazove kćer?
Ne odgovara joj na pisma?
Rekla je da nisi reagirao čak ni na unukino rođenje.
Mislila je da si je našao napuštenu u džamiji ili negdje.
I nikad je nisi volio.
Nikad je nisi volio.
Ali to je moguće, znaš?
Zbilja je moguće.
To je pojam iz psihologije.
Edip i ostalo.
Rijetko je.
Ali moguće je…
da otac ne voli svoje dijete.
Ušuti.
Pojma nemaš.
Je li?
Što je bilo?
Vidite?
-Jebote. -Eto, to si nanjušila.
Dosta smo čekale. Zovem tatu.
Baš sam te htjela zvati.
Što je bilo?
Danas je na faksu netko slijedio Šahsu.
Zaštitar je jedan od nas, dao mi je snimku.
-Reći ću Maranu. -Ne.
Ne? Vidjet će i povjerovati nam.
Sad imamo dokaz.
Možda će otići k Šahsu i nešto učiniti.
Učinit će nešto, da.
Jesi li dobro?
Tko ti je dopustio da dođeš?
Pila si?
Jesam.
I puno sam popila.
Ali je li to utjecalo na mene?
Ne, nije.
Aha.
Dobro si.
Dobro sam.
Gubiš vrijeme.
Cijela moja obitelj je luda, kažem ti.
Ne razumiješ?
Svi smo ludi.
Cijela obiteljska loza.
Baš je tako i moja majka izgubila razum.
Tako je poludjela.
Što mi to radiš?
Ništa.
Zašto se onda ovako osjećam?
Kako?
Kao da te poznajem.
Otprije. Kao da te oduvijek poznajem.
Moja…
Nemoj me!
Što je bilo?
Daj mi to. Makni se.
Tata je imao pravo.
Opa!
Ma ne, ugasio je svjetlo!
Prijevod titlova: Vida Živković