Dobré ráno.
K ničemu nedošlo.
Ne?
- Máš pěkný pokoj. - Nelži.
Není zařízený, protože nezůstanu dlouho.
Nezůstaneš?
Proč jsi včera tolik pila?
Co se děje?
Ve škole jsem něco viděla.
Nebylo to skutečné.
Ty víš, co je skutečné?
Můj děda,
já,
moje máma…
Všichni jsme…
blázni.
To ti můžu říct taky.
Nejsi blázen.
Ani tvůj děda.
Ale mohl by z něj být vrah, jestli mě tu uvidí.
Jsi v pohodě?
Jo.
Tak se uvidíme?
Počkej.
Jak jsme přestali?
- Co? - Včera v noci.
Nezdálo se, že přestaneme. Jak jsme přestali?
Bylas moc opilá.
A?
Já nebyl.
Děkuju.
ŠAHMARAN
- Tak? - Co tak?
- Neřekneme to Maranovi? - Co?
Jak to myslíš?
Zapomněl jsi, že Šahsu včera přepadli? To chceš dělat, jako by nic?
A co bychom dělali?
Proč mu to neřekneme?
Máme důkaz. Uvěří nám, až uvidí to video.
Víra není tak jednoduchá, Dibo.
Lidé věcem nezačínají ani nepřestávají věřit na základě důkazů.
Proč ne?
Jakmile lidé něčemu uvěří,
nepřesvědčíš je, když jim předložíš protidůkaz,
doložíš to čísly nebo jim to do detailu vysvětlíš.
Lidé nepřestávají věřit snadno.
Jenže Maran není člověk.
Je napůl člověk.
Dejte mu pokoj. Má pravdu.
Ten důkaz Marana nepřesvědčí.
Řekne, že to musí mít vysvětlení. Neznáte ho?
Tak co máme dělat?
Když přišli na univerzitu, jak víme, že nepřijdou k ní domů?
O to se samozřejmě postarám.
Lakmu.
Mám novinky. Musíme si hned promluvit.
Hej!
Co se stalo?
Byla jsi nejdychtivější z rodiny.
Strašně jsi chtěla, aby se zamiloval.
A políbili se. Co víc bys chtěla?
Jenže zalezli a zbytek jsme neviděly.
Tak snad Maranovi trochu věř!
My svou kořist vždycky dostaneme.
Kousek myšky?
Fuj!
Jsi nechutná.
Jdu do školy.
V tomhle domě není žádná sranda.
Chci si vymalovat pokoj.
A možná opravit pár věcí.
Abych se zabydlela.
Šikla by se mi pomoc.
Teda…
jestli máš čas.
Mám čas.
Volaný účastník je nedostupný.
Kde je Šahsu?
Ahoj, Cihane.
Nemůžu se jí dovolat. Víš, kde je?
Ale, nemůžeš se jí dovolat?
Myslela jsem, že ve škole se o Šahsu staráš ty.
Jdi mi z cesty.
Dneska asi nepřijde.
Proč?
Protože včerejší noc strávila s mým bratrem.
Netlač na to.
- Co? - Postříkáš si obličej.
Takhle?
Co se stane, když se nepřivážeš?
Věci, co nechci.
U mě to začalo, když mi bylo pět.
Náměsíčnost.
Měli jsme piknik.
Hrála jsem si u vody.
Kousl mě had.
Vážně mě to vyděsilo.
Chodili jsme po doktorech.
Řekli, že mám posttraumatickou stresovou poruchu.
A tak to začalo.
Noční můry, halucinace, panické ataky…
Odkdy to máš ty?
Co se znám.
Otevři ten kyblík.
Máma mě pořád brala k doktorům.
Měla jsem léky i terapii. K doktorům jsem chodila strašně nerada.
Odmítala jsem pak s mámou mluvit. Ale ona mi to uměla vynahradit.
Po každé návštěvě u doktora
mě brala do cukrárny.
- Na masti… - Mastichovou zmrzlinu.
Tu milovala.
Jak dlouho hodláš mlčet?
To nechceš vědět.
Dobře, vzdávám se.
Řekneš mi, co se včera stalo?
Ne.
Podívej se na mě. Hej!
Já nejsem Diba.
Já se zajímám o tebe.
Co na to tvoje srdce?
Pověz mi to.
Vlastně to nechci.
Ale nedokážu to zarazit.
Nemůžu tomu odolat.
Tak proč jsi s ní byl?
Víš co?
Hej! Mluvím s tebou jako tvoje starší sestra.
Tak poslouchej.
V životě nevíme jistě vůbec nic.
A nemluvím o tom proroctví. Myslím obecně.
Prostě nevíme, bratříčku.
Nevíme, kde v životě nalezneme štěstí.
Říkal jsi to sám.
Je osamělá a vystrašená.
Možná že zamilovat se do tebe je to nejlepší, co se jí mohlo stát.
Co takhle?
Zapomeň na to s vyvoleným. To si odmysli.
Šahsu je jen vnučka tvého souseda, jo?
Nemá s námi nic společného. Je to prostě holka.
Co uděláš?
Marane!
Do toho, dělejte si, co chcete.
Já odcházím.
Marane!
Ahoj.
Jsi Šahsu, viď?
Jo.
Já jsem Hare. Maranova milenka.
- Hare? - Hm?
Nepůjdeš?
Je moje sestra.
Můžu přijít jindy, jestli se to nehodí.
Byla jsem na odchodu.
Těšilo mě.
Mě taky.
Nemáš školu?
Na školu jsem dneska moc veselá.
Co tady děláš?
Kouzlíš nebo co?
Ne.
Vyrábím vůně. To jsem ti neřekl?
Ne. Myslela jsem, že třeba máte rodinný podnik nebo tak.
Máme, ale já se o něj nezajímám.
Můžu dovnitř?
Prosím.
Tos namíchal ty?
Jde ti to výborně.
Udělal jsem ji pro tebe. Ale nestihl jsem ti ji dát.
Pro mě?
Jak mám předstírat, že to na mě nezapůsobilo?
Znáš všechny ty vůně zpaměti?
Moc tomu nevěřím, ale…
Vyzkoušej mě.
Tak jo.
Zavři oči.
Dobře.
Albízie růžová.
Frézie.
Střední tóny levandule.
Dobře.
Ještě jednu.
Topolovka, samozřejmě.
Vanilka.
Pačuli.
Ještě jednu.
Pivoňka.
Skořice.
Santal.
Ne, počkej. Cedr.
Bravo, poznals to.
Poslední.
Zimolez.
Pomeranč.
Hlošina.
Nebezpečí.
Růže.
Růže není obyčejná květina.
Ne každý to ví.
Co?
Ráda někam patří.
Tam, kde se narodila, tam, kde je.
A když ji přeneseš jinam, cítí se jako v jiném světě.
Jako by byla jediná svého druhu.
Úplně samotná na celém světě.
Život plyne kolem ní.
Všechny ostatní květiny rostou a vzkvétají.
Ale růže nemůže.
Má to jednoduchý důvod.
Dotyk.
- Dotyk? - Dotyk. Růže má ráda dotyk.
Potřebuje se něčeho dotýkat.
Vlastně potřebuje jenom jedno.
Co?
Pojď, něco ti ukážu.
Dnes máme spoustu informací.
Ale zdá se mi, že nám chybí rovnováha.
Vládneme přírodě, utváříme ji,
bereme si z ní, zneužíváme ji, jak se nám zlíbí.
Jsme odtržení. Nejsme v souladu.
Jsme k přírodě drsní. Je nám cizí. Chybí nám dotyk.
Jako zlomené růži.
Proč jsi řekl, že jsem nebezpečná?
Voníš, jako bys dokázala narušit rovnováhu.
Co to znamená?
Sám nevím.
Nebo možná vím, ale nechci.
Počkej chvilku.
Hned se vrátím, jo?
Hej!
Miraçi?
Miraçi!
- Co to děláš? - Chráním náš druh!
O co ti jde? Co od Šahsu chcete?
Vláda lidí skončila!
Zničili svět, až z něj zbyly akorát sračky!
Jsi náš nejvyšší a nejsvětější vůdce, tak řekni.
Nejsme v právu? Jsme silnější!
Seru na proroctví! Chceme svůj díl! Už toho bylo dost, sakra!
Věděl jsem, že to přijde, ale nečekal jsem to tak brzy.
Všechny nás to ohrožuje, když teď máme úspěch na dosah.
Nevíme, jak operují ani co plánují.
A dokázali se k nám infiltrovat.
Zjistil jsi ještě něco?
Ne. Byla se mnou Šahsu, tak už jsem se nemohl ptát dál.
Jen jsem ho zamkl.
- Promluvím s ním. Kde je? - Promluvím s ním sám. Zvládnu to.
Jak to, že sis toho nevšiml, Lakmu? Nevšiml sis, že se bouří?
Jak to, žes to nečekal ty?
Cože?
Nikdy tě to nenapadlo, Urale?
Věříme v nějaké proroctví
a čekáme, až se nám vrátí královna.
Celá rasa…
Jen se skrýváme.
Podle tebe mají pravdu?
Chápeš, že Šahsu hrozí nebezpečí?
Jejich metoda je špatná. V tom s tebou souhlasím.
To je neodpustitelný hřích.
Osobně potrestám Miraçe a všechny, co v tom mají prsty.
Dobře.
Ale přemýšlejte o tom.
Musíme se dál schovávat, abychom mohli žít mezi lidmi?
My se neschováváme. Objevují se znamení.
Čekáme, až se proroctví naplní. Buď trpělivý!
Mám být trpělivý?
Nerozeznáme dobré a špatné.
Já jen vím, že svět se změnil.
Lidé už mu nevládnou. Promarnili příliš pokusů.
Vyjděme ven.
Ukažme svou sílu.
Zařvěme jim to do tváře.
„My jsme tu taky, sakra! Svět nepatří jenom vám.“
- Zapomeňme na proroctví… - Zadrž.
Svět nepatří nikomu.
My chceme jen obnovit rovnováhu.
Vždycky k tobě zůstanu loajální.
Víš, že vždycky udělám, co řekneš.
Ale nemůžu ignorovat, co si myslí ostatní.
Nejsem si jistý, že proroctví nastolí rovnováhu, jakou chceme.
Upřímně se někdy musím sám sebe ptát.
Na co?
Co je ta skutečná zrada?
Chránit naprosto odvrženou rasu?
Nebo čekat na staré proroctví, které se nevyplnilo celé století?
Už nedokážu přesvědčit všechny poddané.
Varuju tě poprvé a naposledy, Lakmu!
Jsi náš mluvčí.
Když nebudeš dělat svou práci, někdo tě vystřídá.
O čem to mluvíš? O co tady jde?
Uvědomuješ si, že mluvíme o životě člověka?
Další ženy.
Zase bude…
K čertu s proroctvím.
Kdo jsi?
Cihane.
Šahsu.
To je dobrý. Je to kamarád ze školy.
Neodpovídala jsi na zprávy a volání.
Profesorka chce zítra rejstřík.
Jsi v pohodě?
Jasně. Lidi na mě míří puškou každej den.
Vyděsil mě.
Promiň, asi myslel, že jsi zloděj.
To je fuk. Teď to mám u tebe.
Vážně?
Dobře. Splním ti přání.
Co chceš? Udělám to hned.
Nebuď tak odtažitá.
Po té události na škole nejsi k zastižení.
Máš pravdu. Doma se něco dělo. Nepomohla jsem ti s tím projektem.
Na projekt kašlu.
Měl jsem o tebe strach.
Opravdu, Šahsu.
Neznáš to tady. Neznáš místní lidi.
Můžeš být zmatená.
Než uděláš důležité rozhodnutí…
Nevím, nejdřív si promluv se mnou.
Pomůžu ti.
Jak, než udělám důležité rozhodnutí?
Může to být cokoli.
Nechci, aby se ti něco stalo.
Jsi moc hodný, Cihane.
Děkuju.
Ale neboj se, jsem v pohodě.
Nemusíš mě chránit.
Dokážu se o sebe postarat sama.
Ale slibuju.
Odteď s tebou budu mluvit.
Nebudu odtažitá.
Dobře?
Prosím.
- Takže dobrý? - Dá se na tebe vůbec zlobit?
No nic. Tady máš.
Díky.
- Uvidíme se ve škole. - To si piš.
Cihane.
Tati.
Když tě Ural zavolal, chtěl jsem zkontrolovat Šahsu.
Kdyby byla v nebezpečí.
- Už zase to děláš, Cihane? - Tati…
Co jsem tě učil?
Řekni.
Nepouštět se do předem prohraných bitev.
Poprvé v životě…
nemám strach.
Cítím, že jsem na správném místě.
Úplně poprvé.
Takže tohle je poslední nahrávka.
Lidi nevidí, co mají pod nosem.
Neznají sami sebe.
A my jsme jim klidně předali vládu nad celým světem.
Co chcete od Šahsu?
Nechceme tu holku. Už máme dost čekání na spasitele.
Nechceme to proroctví.
Věř tomu, nebo ne, ani já ho nechci.
To víme.
- Víte? - Jo.
Víme o tobě všecko.
Ale ty nevíš nic o nás.
Kdy jsi byl naposledy ve čtvrti Marů?
Marové jsou na světě úplně sami.
Jsme chudí. Opuštění.
Jsme odsunutí stranou a máme čekat.
„Nenarušujte řád mezi lidmi a Mary.“
Byli jsme zticha a doufali, že nás královna jednoho dne zachrání.
Čekali jsme.
Ale dál už čekat nebudeme.
Už nechceme Šahmaran.
Chceme tu druhou.
Tu temnou.
Do prdele s řádem.
Teď potřebujeme chaos.
Je super, že nejsi jako otec.
Pochybuješ. Neděláš to, čemu nevěříš.
Ale jednou se tě zeptají.
„Co jsi udělal?
Jen jsi čekal ve své věži ze slonoviny?“
Na nás nikdo nemyslí.
Máš pravdu.
Je to pravda, každé slovo.
Ale Šahsu je nevinná.
Ani se jí nedotknete.
Nás zastavit můžeš, ale jak zastavíš ji?
Ani nevyslovujete její jméno.
Ano, my děláme, co můžeme.
Ale ona…
Ona je vždycky o krok napřed.
Šahsu.
Kurva!
Neblbni.
Ne, tohle je sen. Není to skutečný.
Arune.
Přiveď mi ji.
Hare!
Dibo!
Hare!
Dibo!
- Bike! - Tady jsem.
Pomalu.
- Voda je přichystaná? - Ano.
- Vysál jsi jed? - Ano.
Zůstane jí kousanec. A narostou jí šupiny.
Když si pospíšíme, tak ne.
Opatrně.
Co se stalo?
Před svítáním jsem šel k jezeru a slyšel tě křičet.
Kousl tě had.
Nevstávej. Odpočívej.
Jak jsem se tam dostala?
Co se stalo?
Zase jsem byla náměsíčná?
Děje se to vždycky?
Už dlouho ne.
Neřeš to. Už jsi v pořádku.
Ukaž.
Hadi tu koušou často.
Vylézají kvůli horku.
Ale táta ti dal protijed.
Spala jsi jako dřevo.
Viděl mě tak ještě někdo?
Nikdo. Jenom můj táta.
Na nic si nevzpomínám.
Chceš jet do nemocnice?
Ne, jsem v pohodě.
Určitě?
Budeš mě zachraňovat pořád?
Před hady a před vším?
Je to moje práce.
Děkuju.
Měla bych jít.
Osprchuju se a dám se do kupy.
Zavolám ti.
Nešílela a neřvala na celé kolo.
Asi si to nepamatuje.
To bylo o chlup.
Mýlila jsem se.
Maran mi neříká pravdu.
Překlad titulků: Kristýna Wanková