Jó reggelt!
Nem történt semmi.
Semmi?
- Szép a szobád. - Ne hazudj!
Nem pofoztam ki, mert nem maradok sokáig.
Nem?
Miért ittál annyit tegnap este?
Mi a baj?
Láttam valamit az egyetemen.
De nem volt valós.
Tudod, mi a valós?
A nagyapám,
én,
anyám…
Mi mind…
őrültek vagyunk.
Ezt én is mondhatnám.
Nem vagy őrült.
A nagyapád sem az.
De lehet, hogy gyilkos lesz belőle, ha itt talál.
Jól vagy?
Jól.
Akkor majd találkozunk?
Várj csak!
Hogy álltunk le?
- Tessék? - Az éjjel.
Nem úgy tűnt, hogy le akarunk állni. Hogyhogy leálltunk?
Tökrészeg voltál.
És?
Én meg nem.
Köszönöm.
A KÍGYÓK ÚRNŐJE
- Na? - Mi a kérdés?
Nem mondjuk el Marannak?
Mit?
Hogyhogy mit?
Tegnap megtámadták Şahsut.
Mi meg nyugodtan reggelizgetünk?
Mit kéne csinálnunk?
Miért nem mondjuk el Marannak?
Van bizonyítékunk. Elhiszi, ha meglátja a videót.
Ez nem ilyen egyszerű, Diba.
Bizonyítékokkal nem veszel rá senkit, hogy higgyen vagy ne higgyen valamiben.
Miért?
Mert ha valaki hisz valamiben,
nem tudod lebeszélni róla. Se ellenbizonyítékokkal,
se számokkal, se semmilyen kimerítő magyarázattal.
Az emberek nem adják fel, amiben hisznek.
De Maran nem ember.
Félig ember.
Hagyjátok Marant! Igaza van.
A bizonyítékotok nem fogja meggyőzni.
Azt mondja, biztos van magyarázat. Ismeritek.
Akkor mi legyen?
Ha az egyetemre bejutottak, a házba is simán bemehetnek.
Természetesen intézkedem.
Lakmu!
Fejlemények vannak. Beszélnünk kell.
Mi van?
Te vagy a leglelkesebb a családban.
Alig vártad, hogy szerelmes legyen.
És csókolóztak. Mit akarsz még?
De bementek, és a többit nem láttuk.
Légyszi, bízz egy kicsit Maranban!
Mindig elkapjuk a kiszemeltet, csajszi.
Egy falat egeret?
Pfuj!
Ez undorító, tesó.
Megyek az egyetemre.
A humor halott ebben a házban.
Ki akarom festeni a szobámat.
És rendbe hoznék pár dolgot.
Hogy otthonosabb legyen.
Segíthetnél.
Mármint…
ha nincs jobb dolgod.
Nincs.
A hívott szám jelenleg nem elérhető.
Hol van Şahsu?
Szia neked is, Cihan!
Nem érem el. Nem tudod, hol van?
Nahát, nem éred el?
Pedig azt hittem, te vigyázol rá a suliban.
Tűnj az útból!
Nem hiszem, hogy ma bejön.
Miért?
Mert az éjszakát a bátyámmal töltötte.
Ne nyomd rá annyira!
- Tessék? - Az arcodra fog fröccsenni.
Így jó?
Igen.
Mi lesz, ha nem kötözöd le magad?
Nemkívánatos dolgok történnek.
Nálam ötéves koromban kezdődött.
Az alvajárás.
Piknikezni voltunk.
Én a vízparton játszottam.
Megmart egy kígyó.
Nagyon megijedtem.
Elmentünk egy csomó orvoshoz, meg minden.
Azt mondták, poszttraumás stressz szindróma.
Így kezdődött.
Rémálmok, hallucinációk, pánikrohamok…
Nálad mióta tart?
Amióta az eszemet tudom.
Nyisd ki a vödröt!
Anya rengeteg orvoshoz elvitt.
Kaptam gyógyszert, kezeléseket.
Utáltam orvoshoz járni.
Mindig durcás voltam anyával.
De tudta, hogyan járjon a kedvemben.
Minden kezelés után
elmentünk egy cukrászdába.
- Mindig masztix… - Fagyit ettetek.
Az volt a kedvence.
Meddig fogsz hallgatni?
Nem akarod tudni.
Oké, feladom.
Elmondod, mi történt az éjjel?
Nem.
Nézz rám! Hé!
Én nem Diba vagyok.
Úgy értettem, veled mi történt?
Mi zajlik a szívedben?
Tudnom kell. Ki vele!
Igazából nem akarom.
De nem tudok leállni.
Nem tudok ellenállni.
Akkor miért voltál vele?
Figyelj csak!
Hé! A nővéredként mondom.
Hallgass ide!
Szart se tudunk az életről.
Nem a jóslatra gondolok.
Hanem általában.
Nem tudjuk, öcsém.
Nem tudjuk, hol találunk boldogságot az életben.
Te magad mondtad.
Şahsu egyedül van és fél.
Talán az, hogy beléd szeret, a legjobb, ami történhet vele.
Mondok valamit.
Felejtsd el ezt a „kiválasztott” baromságot! Ne is törődj vele.
Şahsu csak a szomszéd unokája, oké?
Semmi köze hozzánk. Csak egy lány.
Akkor mit lépsz?
Maran!
Ne fogjátok vissza magatokat!
Én megyek.
Maran!
Helló!
Şahsu, ugye?
Igen.
Én Hare vagyok. Maran szeretője.
Hare!
Menni akartál, nem?
A nővérem.
Visszajöhetek később is, ha most nem jó.
Már épp indultam.
Nagyon örvendek.
Én is.
Ma nincs órád?
Ma túl jó kedvem van a sulihoz.
Mit művelsz te itt?
Varázsolsz, vagy mi?
Nem.
Parfümökkel foglalkozom. Nem mondtam?
Nem. Azt hittem, családi vállalkozásotok van.
Van is, de nem érdekel.
Bemehetek?
Parancsolj!
Ezt te készítetted?
Nagyon profi vagy.
Konkrétan neked készítettem.
Csak nem tudtam odaadni.
Nekem?
Hogy tegyek úgy, mintha nem lennék elmosva?
És az összes illatot felismered?
Nem nagyon hiszem, de…
Tegyél próbára!
Oké.
Csukd be a szemed!
Jó.
Selyemakác.
Frézia.
A szívjegy levendula.
Oké.
Másik.
Ez könnyű. Mályvarózsa.
Vanília.
Pacsuli.
Még egyet.
Bazsarózsa?
Fahéj.
Szantálfa.
Nem, várj! Cédrus.
Bravó, nem semmi!
És az utolsó.
Jerikói lonc.
Narancs.
Olajfűz.
Veszély.
Rózsa.
A rózsa nem közönséges virág.
Nem mindenki tudja.
Mit?
Ott szeret…
Ott akar lenni, ahol született, ahol van.
Ha elviszik onnan, úgy érzi, hogy egy idegen világba került.
Ahol nincs még egy olyan, mint ő.
Egyes-egyedül van ezen a világon.
És a rózsa csak vegetál.
Minden más virág megszokik és kivirul.
De a rózsa nem.
Ennek egyetlen oka van.
A kontaktus.
- Kontaktus? - Igen. A rózsát a kapcsolat élteti.
Hozzá kell érnie valamihez. Bármihez.
Valójában csak egy dologra van szüksége.
Mi az?
Gyere, mutatok valamit!
Sok tudást felhalmoztunk.
De úgy tűnik, elveszett az egyensúly.
Uralkodunk a természet felett, átformáljuk,
elfoglaljuk, kizsigereljük kedvünk szerint.
Összeférhetetlenek lettünk.
Durvák a természettel. Idegenek. Kapcsolat nélkül.
Mint egy elszakajtott rózsa.
Miért mondtad, hogy veszélyes vagyok?
Azt érzem, hogy felboríthatod ezt az egyensúlyt.
Ez mit jelent?
Én sem tudom.
Vagy inkább nem gondolok bele.
Várj egy kicsit!
Mindjárt jövök, jó?
Hé!
Miraç?
Miraç!
- Mit csinálsz? - Védem a fajtánkat!
Mit beszélsz? Mit akarsz Şahsutól?
Az emberek uralmának vége, uram!
Tönkretették a világot, szar lett minden!
Mint a legnagyobb és legszentebb vezérünk, mondd csak!
Minket illet? Erősebbek vagyunk!
Baszd meg a jóslatot!
A jussunkat akarjuk! Elég már, az istenit!
Tudtam, hogy ez lesz, de nem gondoltam, hogy ilyen hamar.
Mindent veszélybe sodornak, pedig már közel a siker.
Nem ismerjük a módszereiket és a terveiket.
És be tudtak szivárogni közénk.
Megtudtál még valamit?
Nem. Şahsu velem volt, úgyhogy nem kérdeztem mást.
Csak bezártam.
Beszélek vele. Hol van?
Nem, majd én. Elintézem.
Hogy nem vetted észre, Lakmu?
Nem volt jele a lázadásnak?
És te hogyhogy nem láttad?
Tessék?
Sosem jutott eszedbe, Ural?
Hiszünk egy próféciában, és csak várjuk,
hogy egyszer visszatér az uralkodónk.
Egy egész faj…
csak bujkál.
Szerinted igazuk van?
Nem zavar, hogy Şahsu veszélybe került?
A módszerük hibás. Ebben egyetértek.
A bűnük megbocsáthatatlan.
Személyesen büntetem meg Miraçot és mindenkit, aki benne volt.
Oké.
De gondoljatok bele!
Még mindig bujkálnunk kell, hogy az emberek között éljünk?
Nem bujkálunk.
Már vannak előjelek.
Várjuk, hogy a jóslat valóra váljon. Türelem!
„Türelem”?
Nem tudjuk, mi jó, mi rossz.
Csak azt, hogy más lett a világ.
Az emberek hatalma megingott.
Túl sokat hibáztak.
Lépjünk elő!
Mutassuk meg az erőnket!
Üvöltsük a képükbe!
„Mi is itt vagyunk! A világ nem csak a tiétek.”
- Felejtsük el a jóslatot! - Hé, hagyd abba!
A világ nem tulajdona senkinek.
Csak az egyensúlyt akarjuk visszaállítani.
Örökké hű leszek hozzád.
Mindig azt teszem, amit mondasz.
De nem hagyhatom figyelmen kívül a többiek véleményét.
Nem tudom, hogy a jóslat meghozza-e a kívánt egyensúlyt.
Őszintén szólva néha én is eltűnődöm.
Min?
Mi az igazi árulás?
Védelmezni egy teljesen magára hagyott fajt?
Vagy várni egy porlepte jóslatra, ami egy évszázad alatt sem vált valóra?
Már nem mindig tudom meggyőzni a népünket.
Először és utoljára figyelmeztetlek, Lakmu!
Te vagy a szószólónk.
De ha nem teszed a dolgod, leváltalak.
Miről beszéltek? Mi ez az egész?
Felfogjátok, hogy egy ember életéről van szó?
Egy újabb nőéről.
És megint…
Elegem van a jóslatból!
Ki vagy te?
Cihan?
Şahsu.
Semmi baj. Egy barátom az egyetemről.
Írtam és hívtalak, nem válaszoltál.
Tutku professzor kéri a témalistát.
Jól vagy?
Persze, sima ügy. Mindennap puskát szegeznek rám.
Halálra rémültem.
Bocs, biztos azt hitte, betörő járkál itt.
Nem érdekel. Jössz nekem eggyel.
Tényleg?
Jó. Lehet egy kívánságod.
Mi az? Máris teljesítem.
Ne akarj lerázni.
Nem tudtalak elérni a suliban történtek után.
Igazad van. Csak gondok voltak itthon.
Nem segítettem a projektben.
Szarok a projektre!
Aggódtam érted.
Komolyan mondom.
Nem ismered ezt a helyet. Nem ismered a helyieket.
Nehéz eligazodni.
Mielőtt valami fontos döntést hozol…
Vagy bármi, előbb beszélj velem.
Segítek.
Hogy érted, hogy „mielőtt valami fontos döntést hozol”?
Bármi lehet.
Csak nem akarom, hogy bajod essen.
Nagyon édes vagy, Cihan.
Köszi szépen.
De ne aggódj, jól vagyok.
Nem kell megvédened.
Tudok vigyázni magamra.
De megígérem.
Ezentúl megkérdezlek.
Nem rázlak le.
Jó?
Légyszi!
Akkor minden oké?
Ki tud haragudni rád?
Mindegy. Tessék!
Köszi.
- A suliban találkozunk. - Naná.
Cihan!
Apa?
Miután Ural felhívott, csak rá akartam nézni Şahsura.
Ha valami veszély lenne.
- Megint kezded, Cihan? - Apa…
Mire tanítottalak?
Mondd!
Halljam!
Nem kezdek olyan harcba, ahol nem győzhetek.
Életemben először…
nem félek.
Úgy érzem, jó helyen vagyok.
Életemben először.
Ezért ez az utolsó felvétel.
Az emberek az orrukig sem látnak.
Nem ismerik magukat.
De mi mégis átengedtük nekik az egész világot.
Mit akarsz Şahsutól?
Nem a lány kell nekünk.
Nem akarunk várni a megmentőre.
Elég volt a jóslatból.
Akár hiszed, akár nem, nekem is.
Tudjuk.
- Tényleg? - Igen.
Mi mindent tudunk rólad, uram.
De te nem tudsz semmit rólunk.
Mikor jártál utoljára mifelénk?
A Marok magukra maradtak a világban.
Szegénységben. Elhagyatva.
Félrelöktek minket. Azt mondták, várjunk.
„Maradjon fenn a rend az emberek és a Marok között.”
Hallgattunk és vártunk, remélve, hogy az úrnőnk egy nap megment minket.
Vártunk és vártunk.
De elég volt. Nem várunk tovább.
Nem kell már Şahmaran.
Jöjjön a másik.
A sötétség.
Szarni a rendre!
Most káosz kell.
Jó, hogy más vagy, mint az apád.
Kételkedsz. Nem csinálsz olyat, amiben nem hiszel.
De egy nap megkérdezik, uram.
„Tettél valamit?”
„Vagy csak vártál az elefántcsonttornyodban?”
Senkit sem érdeklünk.
Igazad van.
Minden, amit mondasz, igaz.
De Şahsu ártatlan.
És megvédem.
Minket megállíthatsz, de őt hogy fogod megállítani?
Még nevén nevezni sem tudod.
Igen, megtesszük, amit lehet.
De ő…
mindig egy lépéssel előttünk jár.
Şahsu!
Bassza meg!
Ne parázz már!
Ez csak álom. Ez nem a valóság.
Arun!
Hozd el nekem!
Hare!
Diba!
Hare!
Diba!
- Bike! - Itt vagyok.
Óvatosan!
- Kész a víz? - Igen.
- Kiszívtad a mérget? - Igen.
Megmarad a nyoma. Pikkelyes lesz a bőre.
Ha sietünk, akkor nem.
Óvatosan!
Mi történt?
Hajnalban lementem a tóhoz, és hallottam a sikításod.
Megmart egy kígyó.
Ne kelj fel! Csak pihenj!
Hogy kerültem oda?
Mi történt?
Megint alvajártam?
Sokszor előfordul?
Már egy ideje nem.
Ne aggódj! Most már jól vagy.
Hadd nézzem!
A kígyómarás gyakori errefelé.
A hőség miatt jönnek elő.
De apám lekezelte a marást.
Aludtál, mint a tej.
Senki más nem látott így?
Senki sem. Csak apám.
Semmire sem emlékszem.
Be akarsz menni a kórházba?
Nem, jól vagyok.
Biztos?
Mindig meg fogsz menteni?
A kígyóktól meg mindentől?
Ez a dolgom.
Köszönöm.
Mennem kell.
Letusolok és összeszedem magam.
Később felhívlak.
Nem kergült meg és nem sikítozott.
Mintha nem emlékezne.
Ez meleg volt.
Tévedtem.
Maran nem mond igazat.
A feliratot fordította: Kwaysser Erika