‎'Neața!
‎- Nu s-a întâmplat nimic. ‎- Nu?
‎- Frumoasă cameră! ‎- Nu minți!
‎N-am aranjat-o, fiindcă nu stau mult.
‎Nu stai?
‎De ce ai băut atât aseară?
‎Ce este?
‎Am văzut ceva la facultate.
‎Dar nu era real.
‎Știi ce e real?
‎Că bunicul,
‎eu,
‎mama mea…
‎Cu toții suntem…
‎nebuni.
‎Asta ți-o puteam spune și eu.
‎Nu ești nebună.
‎Nici bunicul tău.
‎Dar ar putea fi un criminal ‎dacă mă găsește aici.
‎Te simți bine?
‎Da.
‎Poate ne mai vedem?
‎Ia stai puțin!
‎Cum ne-am oprit?
‎- Ce? ‎- Azi-noapte.
‎Nu părea că aveam să ne oprim. ‎Cum ne-am oprit?
‎Erai foarte beată.
‎Și?
‎Eu nu eram.
‎Mulțumesc.
‎- Și? ‎- Și ce?
‎- Nu-i spunem lui Maran? ‎- Ce?
‎Cum adică „ce”?
‎Șahsu a fost atacată ieri.
‎Vrei să ne facem că plouă?
‎Ce putem face noi?
‎De ce să nu-i spunem?
‎Avem dovada. ‎Ne va crede dacă vede filmul.
‎Nu-i așa de ușor, Diba.
‎Cu dovezile nu convingi oamenii.
‎De ce?
‎Când omul ajunge să creadă ceva,
‎nu-l convingi ‎nici dacă-i arăți dovada contrarie,
‎îi arăți calculele sau îi explici tot.
‎Oamenii nu renunță ușor la convingeri.
‎Dar Maran nu e om.
‎E pe jumătate om.
‎Lăsați-l în pace! Are dreptate.
‎Dovada voastră nu-l va convinge pe Maran. ‎Va spune că se poate explica. Nu-l știți?
‎Atunci, ce să facem?
‎Dacă au intrat la facultate, ‎i-ar putea intra și în casă.
‎De asta mă voi ocupa eu.
‎Lakmu!
‎Vreau să discutăm ceva, e urgent.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Tu ești cea mai dornică din familie.
‎De-abia așteptai să se îndrăgostească.
‎- Și s-au sărutat. Ce mai vrei? ‎- Dar au intrat și n-am mai văzut nimic.
‎Zău așa, ai puțină încredere în Maran!
‎Noi obținem întotdeauna ce vrem.
‎O felie de șoarece?
‎Scârbos!
‎Ești dezgustătoare!
‎Mă duc la facultate.
‎Umorul a murit în casa asta.
‎Vreau să-mi zugrăvesc camera.
‎Și poate să repar câte ceva.
‎Ca să mă pot instala.
‎Nu mi-ar strica niște ajutor.
‎Sigur…
‎dacă nu ești ocupat.
‎Nu sunt.
‎Numărul nu poate fi contactat.
‎- Unde e Șahsu? ‎- Bună să-ți fie inima!
‎Nu dau de ea. Știi unde e?
‎Nu dai de ea?
‎Dar parcă tu aveai grijă de ea ‎la universitate.
‎Dă-te la o parte!
‎Nu cred că vine azi.
‎De ce?
‎Fiindcă a petrecut noaptea ‎cu fratele meu.
‎Nu apăsa tare!
‎- Poftim? ‎- Te stropești pe față.
‎Să fac așa?
‎Ce se întâmplă dacă nu te legi?
‎Ce nu-mi doresc.
‎La mine a început la cinci ani.
‎Cu somnambulism.
‎Ieșiserăm la un picnic.
‎Mă jucam lângă apă.
‎M-a mușcat un șarpe.
‎M-a speriat tare.
‎Am tot mers pe la doctori.
‎Au zis că e stres posttraumatic.
‎Așa a început.
‎Coșmaruri, halucinații, atacuri de panică…
‎Tu de când ai asta?
‎De când mă știu.
‎Deschide bidonul ăla!
‎Mama m-a dus la nenumărați doctori.
‎Am încercat medicamente, terapie.
‎Uram să mă duc la medic.
‎Pe drum, nu vorbeam cu mama. ‎Dar ea știa cum să mă îmbuneze.
‎După fiecare programare,
‎mă ducea la o patiserie.
‎- Luam îng… ‎- Înghețată cu mastic.
‎Era favorita ei.
‎Cât poți sta fără să scoți o vorbă?
‎Nu vrei să știi.
‎Bine, mă dau bătută.
‎- Îmi spui ce s-a întâmplat azi-noapte? ‎- Nu.
‎Uită-te la mine!
‎Nu vorbești cu Diba. ‎Te întreb ce ți s-a întâmplat ție.
‎Ce s-a întâmplat în inima ta?
‎Vreau să știu!
‎De fapt, n-o vreau.
‎Dar nu mă pot opri.
‎Nu pot rezista.
‎Atunci, de ce te-ai dus la ea?
‎Știi ceva?
‎Îți vorbește sora mai mare. Ascultă-mă!
‎Nu știm ce aduce viața.
‎Nu mă refer la profeție.
‎Vorbesc în general.
‎Nu știm, frate.
‎Nu știm dacă vom găsi fericirea în viață.
‎Ai spus-o chiar tu.
‎E singură și speriată.
‎Poate că ar fi împlinită în viață ‎îndrăgostindu-te de tine.
‎Ce părere ai?
‎Uită faza cu alesul! Nu te gândi la asta!
‎Șahsu e doar nepoata vecinului tău, bine?
‎N-are nimic de-a face cu noi. ‎E doar o fată.
‎Ce faci?
‎Maran!
‎Haide, faceți ce vreți voi!
‎Eu plec.
‎Maran!
‎Bună!
‎Tu ești Șahsu?
‎Da.
‎Eu sunt Hare. Iubita lui Maran.
‎- Hare! ‎- Da?
‎De ce nu pleci?
‎Sora mea mai mare.
‎Pot reveni, dacă sunteți ocupați.
‎Eu tocmai plecam.
‎Mi-a făcut plăcere.
‎Și mie.
‎Azi nu ai cursuri?
‎Sunt prea veselă pentru cursuri.
‎Tu ce faci aici?
‎Magie sau ce?
‎Nu.
‎Sunt specialist în arome. Nu ți-am zis?
‎Nu, mă gândeam ‎că poate aveți o afacere în familie.
‎Avem, dar nu mă interesează.
‎Pot să intru?
‎Te rog!
‎Tu ai făcut ăsta?
‎Ești foarte priceput.
‎Pentru tine l-am făcut. ‎Dar n-am apucat să ți-l dau.
‎E pentru mine?
‎Cum îmi mai pot ascunde surprinderea acum?
‎Știi toate aromele de aici pe dinafară?
‎Nu te cred, dar…
‎Încearcă!
‎Bine.
‎Închide ochii!
‎Bine.
‎Mimoză.
‎Frezie.
‎Note de lavandă.
‎Bine.
‎Încă unul.
‎Nalbă, evident.
‎Vanilie.
‎Paciuli.
‎Încă unul.
‎Bujor.
‎Scorțișoară.
‎Santal?
‎Nu, stai așa! Cedru.
‎Bravo, așa e.
‎Ultimul.
‎Caprifoi.
‎Portocal.
‎Sălcioară.
‎Pericol.
‎Trandafir.
‎Trandafirul nu e o floare ca oricare. ‎Nu știu toți asta.
‎Ce să știe?
‎Îi place…
‎Îi place să rămână unde a fost zămislit.
‎Dacă e dus de acolo, ‎se simte într-o altă lume.
‎De parcă ar fi fără seamăn.
‎Singur pe lume.
‎Viața se scurge pe lângă trandafir.
‎Celelalte plante înfloresc și înmuguresc.
‎Dar trandafirul nu poate.
‎Iar motivul e unul singur.
‎Contactul.
‎- Contactul? ‎- Da. Trandafirilor le place contactul.
‎Să atingă ceva, orice.
‎De fapt, are nevoie doar de un lucru.
‎Ce anume?
‎Hai să-ți arăt ceva!
‎În ziua de azi știm multe. ‎Dar parcă ne lipsește echilibrul.
‎Stăpânim natura, o modelăm,
‎o exploatăm cum vrem noi.
‎Suntem decuplați. Incompatibili.
‎Suntem duri cu natura. Străini de ea. ‎Nu avem contact.
‎Ca un trandafir frânt.
‎De ce ai spus că miros a pericol?
‎Fiindcă ai putea amenința acel echilibru.
‎Ce înseamnă asta?
‎Nici eu nu știu.
‎Sau poate prefer să nu știu.
‎Stai o clipă!
‎Mă întorc imediat, bine?
‎Alo!
‎Miraç?
‎Miraç!
‎- Ce faci? ‎- Îi protejez pe ai mei.
‎Ce tot spui? Ce vrei de la Șahsu?
‎S-a zis cu domnia oamenilor!
‎Ei au distrus lumea, au nimicit-o!
‎Ești cel mai mare și sfânt ‎dintre noi, deci spune!
‎Nu avem dreptate? Suntem mai tari! ‎La naiba cu profeția!
‎Ne vrem partea! Ajunge, fir-ar să fie!
‎Am știut ce urmează, ‎dar nu mă așteptam să fie așa de curând.
‎E foarte riscant pentru noi, ‎acum că suntem la un pas de succes.
‎Nu știm cum acționează ei ‎sau ce plan au.
‎Și s-au strecurat printre noi.
‎Ai mai aflat și altceva?
‎Nu. Șahsu era cu mine, ‎deci n-am mai putut întreba altceva.
‎- L-am închis și am venit. ‎- Vorbesc eu cu el. Unde e?
‎Vorbesc eu. Mă descurc.
‎Cum ți-a scăpat asta, Lakmu?
‎Nu ai remarcat rebeliunea?
‎Pe tine cum de te-a surprins?
‎Poftim?
‎Nu te-ai gândit deloc, Ural?
‎Noi credem într-o profeție
‎și așteptăm ‎întoarcerea figurii mântuitoare.
‎O întreagă rasă…
‎se ascunde.
‎Le dai dreptate?
‎Tu îți dai seama că Șahsu e în primejdie?
‎Nu procedează cum trebuie. ‎Aici îți dau dreptate.
‎Păcatul lor e de neiertat.
‎Îl voi pedepsi personal pe Miraç ‎și pe cine mai e implicat.
‎Bine.
‎Dar gândiți-vă!
‎Mai trebuie să ne ascundem ‎ca să trăim printre oameni?
‎Nu ne ascundem.
‎Semnele încep să apară.
‎Așteptăm împlinirea profeției. Ai răbdare!
‎„Ai răbdare”?
‎Nimeni nu știe ce e bine și ce e rău. ‎Știu doar că lumea s-a schimbat.
‎Oamenii nu mai au autoritate deplină. ‎Au avut destule ocazii.
‎Hai să ieșim în lume!
‎Să le arătăm puterea noastră! ‎Să le strigăm în față!
‎„Și noi suntem aici! ‎Lumea nu e doar a voastră.”
‎- Să uităm profeția… ‎- Termină! Lumea nu aparține cuiva anume.
‎Vrem doar să readucem echilibrul.
‎Îți voi fi credincios pe vecie.
‎Știi bine că fac cum spui tu.
‎Dar nu pot fi surd la părerea altora.
‎Nu sunt sigur dacă profeția ‎va aduce echilibrul pe care ni-l dorim.
‎Sincer să fiu, uneori mă întreb.
‎Ce?
‎Care e trădarea adevărată?
‎Să protejezi o rasă complet abandonată?
‎Sau să aștepți o profeție prăfuită, ‎care nu s-a adeverit de un veac?
‎Uneori, nu-i mai conving ‎pe supușii noștri.
‎E primul și ultimul meu ‎avertisment pentru tine, Lakmu!
‎Tu ești purtătorul nostru de cuvânt. ‎Dacă nu faci asta, te înlocuiesc.
‎Despre ce vorbiți? Ce e asta?
‎Vă dați seama ‎că vorbim de viața unei persoane?
‎A unei femei.
‎O repet, va fi…
‎Mi-e silă de profeția asta.
‎Cine ești?
‎Cihan!
‎Șahsu!
‎Gata! E un prieten de la facultate.
‎N-ai răspuns la telefoane și mesaje. ‎Doamna așteaptă sumarul mâine.
‎Te simți bine?
‎Doar sunt amenințat cu pușca zilnic. ‎Nu e prima oară.
‎Am fost îngrozit.
‎Scuze, o fi crezut că ești un spărgător.
‎Nu-mi pasă. Acum mi-ești datoare.
‎Serios?
‎Bine. Pune-ți o dorință!
‎Care e? Ți-o împlinesc pe loc.
‎Nu fi rece cu mine!
‎După ce s-a întâmplat, ‎n-am mai dat de tine.
‎Ai dreptate. Aveam niște probleme acasă.
‎Nu te-am ajutat cu proiectul.
‎Dă-l naibii de proiect!
‎M-ai îngrijorat.
‎Serios, Șahsu.
‎Nu cunoști locul ăsta. ‎Nu-i știi pe localnici.
‎Te-ar putea deruta.
‎Înainte de a lua o decizie importantă…
‎nu știu, vorbește întâi cu mine!
‎Te voi ajuta.
‎Cum adică, ‎„înainte de a lua o decizie importantă”?
‎Poate fi orice.
‎Nu vreau să pățești ceva.
‎Ești un drăguț, Cihan.
‎Mulțumesc.
‎Dar nu-ți face griji, mi-e bine. ‎Nu e nevoie să mă protejezi.
‎Mă descurc singură.
‎Dar îți promit ceva.
‎De-acum, voi vorbi cu tine.
‎Nu voi fi rece.
‎Bine?
‎Te rog!
‎- Ți-a trecut? ‎- Cum să fie omul supărat pe tine?
‎În fine. Poftim!
‎Mulțumesc.
‎- Ne vedem la facultate. ‎- S-a făcut!
‎Cihan!
‎Tată!
‎Când te-a sunat Ural, ‎am vrut să văd ce e cu Șahsu.
‎Să nu fie în primejdie.
‎- Iarăși începi, Cihan? ‎- Tată…
‎Ce te-am învățat eu?
‎Spune-mi!
‎Spune!
‎Să nu duc lupte ‎pe care nu le pot câștiga.
‎Pentru prima oară în viață…
‎nu mă tem.
‎Mă simt în largul meu.
‎Pentru prima oară.
‎Deci, asta e ultima mea înregistrare.
‎Oamenii nu văd ce e în fața lor.
‎Nu se cunosc.
‎Iar noi n-am făcut ‎decât să le dăm frâiele întregii lumi.
‎Ce vreți de la Șahsu?
‎Nu vrem fata. ‎Ne-am săturat să așteptăm o salvatoare.
‎Nu vrem profeția.
‎Poate nu mă crezi, dar nici eu n-o vreau.
‎Știm asta.
‎- Da? ‎- Da.
‎Știm totul despre tine.
‎Dar tu nu știi despre noi.
‎Când ai mai vizitat seminția baziliscului?
‎Ei sunt singuri pe lume.
‎Suntem sărmani. Abandonați.
‎Am fost dați deoparte, ‎lăsați să așteptăm.
‎„Mențineți pacea dintre oameni ‎și neamul baziliscului!”
‎Noi am tăcut, ‎sperând să fim mântuiți într-o zi.
‎Am așteptat.
‎Dar nu mai așteptăm.
‎Nu vrem să vină Șahmaran. Ci cealaltă.
‎Cea întunecată.
‎La naiba cu ordinea!
‎Acum avem nevoie de haos.
‎Bine că nu ești ca tatăl tău.
‎Tu te îndoiești de lucruri. ‎Nu faci ce nu crezi.
‎Dar cândva te vor întreba:
‎„Tu ce ai făcut? De ce ai așteptat ‎în turnul tău de fildeș?”
‎Pe noi ne-au uitat toți.
‎Ai dreptate.
‎În tot ceea ce spui.
‎Dar Șahsu e nevinovată.
‎Nu las să fie atinsă.
‎Ne poți opri pe noi, ‎dar pe cealaltă cum o oprești?
‎Nici nu-i puteți rosti numele. ‎Da, noi facem ce putem.
‎Dar ea…
‎Ea e întotdeauna cu un pas în față.
‎Șahsu!
‎La naiba!
‎Nu-mi vine să cred.
‎Nu, e un vis. Nu e de-adevăratelea.
‎Arun!
‎Adu-mi-o!
‎Hare!
‎Diba!
‎Hare!
‎Diba!
‎- Bike! ‎- Aici sunt.
‎Ușurel!
‎- E gata apa? ‎- Da.
‎- Ai supt otrava? ‎- Da.
‎Va lăsa o urmă. Îi vor crește solzi.
‎Dacă ne grăbim, nu va fi așa.
‎Aveți grijă!
‎Ce s-a întâmplat?
‎M-am dus să înot în zori și te-am auzit ‎țipând. Te-a mușcat un șarpe.
‎Nu te ridica! Odihnește-te!
‎Cum am ajuns acolo?
‎Ce s-a întâmplat?
‎Iarăși am umblat în somn?
‎- Întotdeauna faci asta? ‎- N-am mai făcut-o de o vreme.
‎Nu-ți face griji! Acum ești bine.
‎Ia să văd!
‎Aici șerpii atacă des.
‎Ies din cauza căldurii.
‎Dar tata te-a tratat împotriva veninului.
‎Ai dormit dusă.
‎Nu m-a mai văzut nimeni așa?
‎Nimeni. Doar tata.
‎Nu-mi amintesc nimic.
‎Vrei să mergi la spital?
‎Nu, nu e nevoie.
‎Ești sigură?
‎Tu mă vei salva de fiecare dată?
‎De șerpi și de tot restul.
‎Asta fac eu.
‎Mulțumesc.
‎Ar trebui să plec.
‎Fac un duș și mă aranjez.
‎Te sun mai târziu.
‎N-a luat-o razna, ‎n-a țipat din toți rărunchii.
‎Se pare că nu își amintește.
‎A fost cât pe ce.
‎M-am înșelat.
‎Maran nu îmi spune adevărul.
‎Subtitrarea: Nicu Teodorescu