God morgon.
Inget hände.
Jaså?
-Vilket fint rum. -Ljug inte.
Jag har inte fixat det, för jag ska inte stanna.
Inte?
Varför drack du dig redlös?
Har det hänt nåt?
Jag såg nåt på universitetet. Men det var inte verkligt.
Vet du vad som är verkligt?
Min morfar, jag,
min mamma…
Vi är alla…
…galna.
Det visste jag redan.
Du är inte galen.
Inte Davut heller.
Men han blir en mördare om han får syn på mig.
Är du okej?
Ja.
-Okej, då ses vi. -Vänta lite.
Hur slutade vi?
-Vadå? -Igår.
Det kändes inte som om vi skulle sluta. Vad hände?
Du var så full.
Och?
Jag var inte det.
Tack.
-Nå? -Vadå?
Ska vi berätta för Maran?
Berätta vadå?
"Berätta vadå"?
Şahsu blev attackerad igår. Ska vi inte låtsas om det?
Vad ska vi göra?
Vi borde berätta.
Vi har bevis. Han tror oss om han får se videon.
Tro fungerar inte så, Diba.
Bevis avgör inte om man tror eller inte.
Varför inte?
När man tror på nåt övertygas man varken av motbevis,
siffror eller förklaringar.
Människor slutar inte tro så lätt.
Maran är inte människa.
Jo, till hälften.
Låt honom vara. Han har rätt.
Bevisen övertygar inte Maran.
Han skulle bara leta efter en förklaring.
Vad ska vi göra, då?
Om de gick in på universitetet, kanske de går in i huset också.
Jag ska ta hand om det.
Lakmu. Nåt har hänt. Vi måste talas vid.
Hörru! Pst!
Vad är det? Du var ju ivrigast av oss alla.
Du ville ju att han skulle bli kär. Nu har de kyssts. Vad mer önskar du dig?
Men vi såg inte vad som hände sen.
Du måste lita på Maran.
Vi tar alltid våra byten.
-Vill ni ha lite mus till frukost? -Usch!
Vad äcklig du är.
Jag drar till plugget.
Ingen här har nån humor.
Jag vill måla mitt rum.
Och fixa till det lite.
Så att det blir mitt.
Jag skulle behöva lite hjälp.
Alltså…
Om du hinner.
Visst.
Numret du har ringt kan inte nås.
Var är Şahsu?
Hej på dig också.
Mobilen är avstängd. Vet du var hon är?
Får du inte tag i henne?
Men du skulle ju ta hand om henne på universitetet.
Ur vägen.
Hon kommer nog inte idag.
Varför inte?
För att hon tillbringade natten med min bror.
Inte så hårt.
-Va? -Då skvätter färgen.
Så här?
Ja.
Vad händer om du inte binder fast dig?
Oönskade saker.
För mig började det när jag var fem.
Sömngången.
Vi var på picknick.
Jag lekte vid vattnet. Blev biten av en orm.
Det skrämde mig.
Vi var hos flera läkare. De sa att jag led av posttraumatisk stress.
Det var så det började.
Mardrömmar, hallucinationer, panikattacker…
Hur länge har du varit sån?
Det har alltid varit så.
Öppna hinken.
Mamma tog med mig till otaliga läkare.
Jag fick mediciner och terapi.
Jag hatade att gå till doktorn. Jag slutade prata med mamma.
Men hon gottgjorde det.
Efter varje besök
gick vi till ett pâtisserie.
-Och köpte mastix… -Mastixglass.
Hennes favorit.
Hur länge kan du vara tyst?
Det vill du inte veta.
Okej, jag ger upp.
-Tänker du berätta vad som hände? -Nix.
Se på mig. Hörru.
Det är inte Diba du talar med.
Jag undrar vad som hände dig.
Vad hände med ditt hjärta? Jag vill veta. Berätta.
Det är inget jag vill.
Men jag kan inte hejda mig.
Jag kan inte stå emot.
Varför var du med henne, då?
Vet du vad?
Hörru! Jag talar som din storasyster nu. Lyssna på mig.
Vi vet inte ett skit om livet.
Och då menar jag inte om profetian, utan rent allmänt.
Vi vet ingenting.
Vi vet inte var vi ska finna lyckan.
Du sa det själv.
Hon är ensam och rädd.
Att bli förälskad i dig kanske är det bästa som kan hända henne.
Vad sägs om detta?
Glöm det där om att vara utvald. Lägg det åt sidan.
Şahsu är bara din grannes dotterdotter.
Hon har inget med oss att göra. Hon är vem som helst.
Vad gör du då?
Maran!
Ni kan göra vad ni vill.
Jag går.
Maran!
Hej.
Du heter Şahsu, va?
Ja.
Hare. Marans älskare.
-Hare. -Ja?
Du kan väl gå.
Hon är min syster.
Jag kan komma tillbaka om ni är upptagna.
Jag skulle precis gå.
Kul att träffas.
Detsamma.
Inga lektioner idag?
Jag är för glad för lektioner.
Vad gör du här?
Sysslar med magi?
Nej. Har jag inte sagt att dofter är min specialitet?
Nej. Jag trodde att ni kanske hade ett familjeföretag.
Ja, men det intresserar mig inte.
-Får jag kika in? -Visst.
Har du gjort den här?
Du är bra på det här.
Jag gjorde den till dig. Du skulle få den.
Är den till mig?
Hur ska jag nu spela oberörd?
Kan du alla doftämnen utan och innan?
Jag vet inte om jag tror dig, men…
Testa mig.
Okej.
Blunda, då.
Okej.
Albizia julibrissin.
Freesia.
Svag underton av lavendel.
Okej. En till.
Stockros, så klart.
Vanilj.
Patchouli.
En till.
Pion.
Kanel.
Sandelträ?
Nej, vänta. Cederträ.
Bravo. Helt rätt.
En sista.
Kaprifol.
Apelsin.
Elaeagnus.
Fara.
Ros.
Rosen är ingen vanlig blomma. Alla vet inte om det.
Vadå?
Den vill höra hemma…
Höra hemma där den är född, där den är.
När den flyttas känner den sig placerad i en annan värld.
Som om den är den enda i sitt slag.
Helt ensam i hela världen.
Livet passerar.
Alla andra blommor frodas och blommar. Men rosen kan inte det.
Det beror på en enda sak. Närhet.
-Närhet? -Närhet. Rosen vill ha det.
Den vill röra vid nåt.
Den behöver bara en sak.
Vad?
Kom, så ska jag visa dig nåt.
Vi har så mycket kunskap numera, men vi saknar balans.
Vi styr över naturen. Vi formar den
och utnyttjar den efter eget behag.
Vi är åtskilda. Oförenliga.
Hårda mot naturen. Främmande inför den. Närheten saknas.
En ros med krossat hjärta.
Varför sa du att jag var en fara?
För att du sätter balansen på spel.
Vad betyder det?
Jag vet inte.
Eller så vill jag inte veta.
Vänta lite.
Jag är strax tillbaka. Okej?
Hallå!
Miraç?
Miraç!
-Vad sysslar du med? -Skyddar oss!
Vad menar du? Vad vill ni Şahsu?
Människornas styre är över! De har förstört världen! Allt är skit!
Du är vår främsta och heligaste ledare, så berätta.
Har vi inte rätt? Vi är starkare!
Fan ta profetian! Vi vill ha vår del! Det räcker nu!
Det var väntat, men inte så här tidigt.
Det är en fara för oss alla när vi är så nära att lyckas.
Vi vet inte hur de jobbar eller vad de planerar.
Och de lyckades infiltrera oss.
Har du fått fram nåt mer?
Nej. Şahsu var där, så jag kunde inte fråga mer.
Jag låste in honom.
Jag kan prata med honom.
Jag tar hand om det själv.
Hur kunde du missa det här, Lakmu? Märkte du inte av missnöjet?
Hur kunde du själv missa det?
Va?
Funderar du aldrig på det, Ural?
Vi håller fast vid vår tro på profetian och väntar på återkomstena vår shah.
Ett helt folkslag som gömmer sig.
Tycker du att de har rätt?
Inser du att Şahsu är i fara?
De går till väga på fel sätt. Det håller jag med om.
Deras synd är oförlåtlig.
Jag ska personligen straffa Miraç och de andra inblandade.
Okej.
Men tänk efter.
Måste vi fortfarande gömma oss för att leva bland människor?
Vi gömmer oss inte. Vi ser omen nu.
Vi väntar på att profetian ska bli sann. Ha tålamod.
"Ha tålamod"?
Ingen vet om omen är bra eller dåliga, bara att världen har förändrats.
Människorna bestämmer inte längre. Inte efter alla misstag.
Vi borde gå ut dit och visa vår styrka. Vi borde skrika åt dem.
"Vi är också här! Världen tillhör inte bara er!"
-Glöm profetian… -Ge dig nu.
Världen tillhör ingen.
Vi vill bara återställa balansen.
Du har min lojalitet.
Jag kommer alltid att göra som du säger.
Men jag kan inte blunda för de andras åsikter.
Jag vet inte om profetian ger oss balansen vi vill ha.
Ibland undrar jag.
Vadå?
Vad är förräderi egentligen?
Att skydda ett övergivet folk?
Eller att vänta på en gammal profetia som inte besannats på hundra år?
Det är allt svårare att övertyga de andra.
Det här är första och sista varningen, Lakmu.
Du är vår talesman.
Om du inte gör ditt jobb, byter jag ut dig.
Vad pratar ni om? Vad är det här?
Förstår ni att vi pratar om en människas liv?
Om ännu en kvinna.
Än en gång ska vi…
Jag är utled på det här.
Vem är du?
Cihan.
Şahsu.
Ingen fara. Han är min vän.
Du har inte svarat på mina sms. Professorn vill ha det här klart imorgon.
Är du okej?
Visst. Jag blir hotad med vapen varje dag.
Jag blev livrädd.
Ursäkta. Han misstog dig för en inbrottstjuv.
Det kvittar. Du får gottgöra mig.
Jaså?
Okej. Du får önska dig nåt. Vad vill du ha? Jag fixar det nu.
Stäng mig inte ute.
Jag kunde inte nå dig efter det som hände.
Du har rätt. Det har hänt en del saker. Jag har inte bidragit till projektet.
Skit i projektet.
Jag blev orolig för dig.
Jag menar det.
Du känner inte till det här stället eller människorna här.
Man kan bli omtumlad.
Så innan du fattar stora beslut…
Prata med mig först.
Jag kan hjälpa dig.
Vad menar du med att fatta stora beslut?
Det kan vara vad som helst.
Jag är bara rädd om dig.
Det är gulligt, Cihan.
Tack.
Men oroa dig inte. Jag mår bra.
Du behöver inte skydda mig.
Jag kan ta hand om mig själv.
Men jag lovar.
Jag ska prata med dig mer.
Jag ska inte stänga dig ute. Okej?
Vad bra.
-Är det utrett nu? -Inte kan man vara arg på dig.
Då så. Här.
Tack.
-Vi ses på universitetet. -Ja.
Cihan.
Pappa.
Jag ville titta till Şahsu eftersom Ural ringde dig.
-Ifall att hon var i fara. -Ska du börja igen?
Pappa…
Vad har jag lärt dig?
Berätta.
Att inte ge mig in i hopplösa strider.
För första gången i mitt liv…
…är jag inte rädd.
Jag känner att jag är på rätt plats. För första gången.
Så det här är min sista inspelning.
Människorna är helt förblindade.
De känner inte sig själva.
Och så lät vi dem bestämma över hela världen.
Vad vill ni Şahsu?
Vi är inte ute efter henne. Vi orkar inte vänta på en frälsare.
Vi vill inte ha profetian.
Inte jag heller, tro det eller ej.
Det vet vi.
-Jaså? -Ja.
Vi vet allt om dig.
Men du vet inget om oss.
När gick du senast i Mardistriktet?
Marfolket står helt ensamt.
Vi är fattiga. Övergivna.
Vi sattes åt sidan och skulle vänta.
"Rubba inte balansen mellan människor och Marfolk."
Vi höll tyst och hoppades att vår shah skulle rädda oss en dag.
Vi väntade.
Nu väntar vi inte längre. Vi vill inte att Şahmaran ska komma.
Vi vill ha den andra. Den mörka.
Skit i balansen.
Nu behövs kaos.
Skönt att du inte är som din far.
Du ifrågasätter det. Du gör inte sånt du inte tror på.
Men en dag får du frågan.
"Vad har du gjort?
Har du bara stått och väntat?"
Ingen tänker på oss.
Du har rätt.
Allt du säger stämmer.
Men Şahsu är oskyldig. Ni får inte röra henne.
Du kan stoppa oss, men hur ska du stoppa henne?
Du kan inte ens säga hennes namn.
Ja, vi gör det vi kan. Men hon…
Hon är alltid steget före.
Şahsu.
Fan!
Var inte fånig nu.
Nej, det är en dröm. Det händer inte på riktigt.
Arun.
För henne till mig.
Hare!
Diba!
Hare!
Diba!
-Bike! -Jag är här.
Försiktigt.
-Är vattnet klart? -Ja.
-Sög du ut giftet? -Ja.
Det kommer att lämna spår. Huden får fjäll.
Inte om vi skyndar oss.
Var försiktiga.
Vad hände?
Jag skulle bada före gryningen och hörde dig skrika.
Du blev ormbiten.
Ligg kvar. Vila dig.
Hur kom jag till sjön?
Vad hände?
Gick jag i sömnen igen?
Brukar du göra det?
Det var ett tag sen.
Oroa dig inte. Faran är över.
Får jag titta?
Ormbett är vanliga här.
De kommer fram i hettan.
Pappa gav dig motgift. Du sov som en bebis.
Var det nån mer som såg mig sån?
Nej. Bara pappa.
Jag minns ingenting.
Vill du åka till sjukhuset?
Nej, det är lugnt.
Säkert?
Ska du alltid rädda mig?
Från ormar och annat.
Det är min uppgift.
Tack.
Jag borde gå.
Jag ska ta en dusch och samla mig.
Jag ringer sen.
Hon blev inte galen och hysterisk.
Hon verkar inte minnas.
Det var nära ögat.
Jag hade fel.
Maran talar inte sanning.
Undertexter: Love Waurio