«ШАХМАРАН»
ТАЄМНИЧИЙ НЕЩАСНИЙ ВИПАДОК В АДАНІ
Це чергове знамення.
А що ж іще?
Ознак якоїсь хвороби не було.
Укусів чи побоїв — теж.
Вони просто масово гинули.
Я знаю, що робити.
Маран?
Маран зараз надто слабкий, щоб щось робити.
Яка стадія?
Важка.
Сорок один градус.
Ти подбала про Шахсу?
Забула! Зараз напишу їй.
Давай.
МАРАН: НЕНАДОВГО ЇДУ З МІСТА У СПРАВАХ. БУДУ ЗАЙНЯТИЙ.
АЛЕ ДЕ Б Я НЕ БУВ, Я ПРИЙДУ, ЯК БУДУ ТОБІ ПОТРІБЕН
Саліху!
Медіне!
-Ой, я й забула про тебе! -Саліху!
Вибач.
Коли ви спустилися з гір?
Га?
Ви були в горах.
Та ні.
Ти про Медіне?
Я — Шахсу.
Що ж…
Піду подоглядаю сад.
Як там Маран?
Що нам робити з Шахсу?
Мої люди стежать за нею, але треба хтось поруч.
Маран нікуди не поїде.
Йому потрібен час.
Хтось інший має наглядати за Шахсу.
Джихан?
Добре.
Маранові це не сподобається.
Куди йдеш?
Та, зайду в кафе, поставлю студентам оцінки.
Без мене?
Неможливо. Застрибуй.
Ти щойно приїхав.
Я сама. Усе гаразд.
Дурненька.
Тут дідько на добраніч каже.
Ти жінка, сама тут краще не ходи.
-Та ну? -Застрибуй.
Як тебе вмовити?
Підставитися під рушницю твого діда?
Застрибуй.
Дай сюди.
Джихане.
Не все належить Марану.
Приведи її до мене.
Ми тут зупинимося?
Це справжня Адана.
Подивишся місто.
За що оцінки ставиш?
За домашку про Шахмаран.
Недопрацювали?
Та ні, якраз навпаки.
Чудово попрацювали.
Шахмаран вбивають за те, що вона кохає.
Здається, чоловік, якого вона кохає, видає, де вона.
Але Шахмаран
дарує свою мудрість своєму коханому її передсмертним подихом.
А які тут коментарі!
«Любов вимагає жертв» і все таке.
А хіба не вимагає?
А нащо завжди жертвувати?
Чому жінки з легенд і міфів завжди жертвують собою?
Це обов'язково?
Що стається з коханим Шахмаран?
-З Джамсапом? -Так.
Джамсап шкодує про скоєне.
Каяття зводить його з розуму.
Сам винен, що зрадив її.
Але ми не знаємо.
Чого?
Іноді
той, хто зраджує, сам і жертвує собою.
Заради любові.
Зачекай тут, я зараз повернуся.
Перепрошую!
Можна мені турецьку каву без цукру?
Турецьку каву без цукру.
Вибач.
Ти не винен.
Джихане.
Джихане, досить!
Мені боляче!
Я пішла.
ШАХСУ: ДЕЩО СТАЛОСЯ. ДУМАЛА ПРО ТЕБЕ.
ШАХСУ
Маране?
-Не чіпай. -Це так невчасно.
Маране, ти там?
Думаю, цього разу це займе більше часу.
Маране?
Шахсу.
Маране, ти там?
Вона точно чула дзвінок його телефону?
Швидше за все.
Відколи це ми так втручаємося? Чому не втручалися від початку?
Я не розумію.
Нащо ви написали їй з телефону Марана?
Щоб розвіяти підозри.
А вийде навпаки.
Буде так: «Він має бути тут, чому він мене уникає?»
Це була погана ідея.
Але ми хотіли запевнити її, що він не зник раптово,
шо в нього була причина.
Наміри були гарні.
Ну, тепер вже все.
Жодних повідомлень.
Зрозуміло?
Що трапиться, те трапиться. Не втручайтеся.
Не втручайтеся!
Купив гігрометр для Мюшфікового саду.
Але провід закороткий.
Дістану стометровий.
Я складу список, і завтра ми разом поїдемо за покупками.
Ви спустилися з гір?
Ні, ми досі там.
Вона відучора не в настрої.
Не зважай на неї.
Просто підтакуй.
Звідки ця вода?
-Гей, ти що робиш? -Що я роблю?
Ти що, не чула про худобу?
-Ти мене налякав. -Ми не знаємо, що там!
А що з худобою?
Вся здохла.
Зія втратив ціле стадо.
Кажуть, якась інфекція.
Воду взяли на проби.
Ви не чули, коли казали не пити воду з крану?
То чого її тоді не відключать?
Треба спершу зробити проби, а тоді відключати.
Того дня воду теж відключили.
Коли я пішов з дому.
Ми тоді пили воду…
з-під крана.
Ночами воду вимикали.
Я цього не знав.
Тату?
Ти куди?
Я повернуся, Ґюль. Іди спати.
Я ж сказав, що повернуся. Йди додому.
Більше я її не бачив.
Чудова господиня, смакота.
Медіне? Медіне!
Мені все набридло.
Я поїду.
Я поїду з ним.
Я втечу звідси.
Я ЗГОДНА, МАРАНЕ. Я ВТЕЧУ З ТОБОЮ
Як там Медіне?
Відпочиває.
У неї розлад шлунку.
Я знаю, це через воду.
Вона мене не слухає. Ніколи.
Відведи її до лікаря, Саліху.
Скажи, це я сказав. Мене послухає.
Пане.
Що сталося вчора ввечері?
Ви ніколи не говорите про свою доньку.
Пане, все гаразд?
Ви якийсь не такий останнім часом.
Який це «не такий»?
Треба доробити ванну.
Я знаю, що ти повернувся.
Я просто не розумію, чому ти не відповідаєш.
Хай там як.
Сподіваюся, все добре. Я починаю за тебе хвилюватися.
Подзвони мені, прошу.
Що робиш?
Нічого. Часом записую собі голосові нотатки.
Супер.
У мене вікно. Поїдемо кудись?
Маю перед тобою вибачитись.
-Повезу тебе в гарне місце. -Джихане!
Не треба вибачатися. Будь ласка.
Я мушу працювати.
Та й не хочеться нікуди йти.
Як знаєш.
Усе добре.
Що сталося?
Шахсу йому написала.
-Ми нічого не можемо зробити. -Ні, тато нас уб'є. Ми не можемо.
ЩОСЬ НЕ ТАК. ВСЯКЕ БУВАЄ, АЛЕ СКАЖИ, В ЧОМУ РІЧ.
Шахсу, можна тебе на хвилинку, люба?
НОВЕ ПОВІДОМЛЕННЯ
ВСІ ЗАПИСИ
Мені все набридло.
Досить.
Ця гівняна хата і це гидке місто мені вже в печінках!
Я поїду.
Я поїду з ним.
Я втечу звідси.
Маран — розумний хлопець.
Певен, у нього є причини.
Де Маран?
Хочеш молока?
Де Маран?
Його тут немає.
А що тобі до того, де він?
Що мені до того?
Молока?
Ти хвилюєшся?
О так.
Очевидно.
Чого б я ще сюди прийшла?
Я не знаю.
Ми не знаємо, де Маран.
Як це, не знаєте?
Маран раптово зникає, а ви й у вус не дуєте?
Просто йде, і ніхто не знає чому?
Та вам узагалі байдуже.
Чому тут його телефон?
Його телефон тут?
Що ти відчуваєш до Марана?
Що я відчуваю?
Не ваша справа.
Я кілька днів намагаюся зв'язатися з ним. Ви взагалі за нього не хвилюєтеся?
Хвилюємося, але не так, як ти.
А як хвилююся я?
Як закохана.
До нестями закохана.
Слухайте, я все знаю про вашу кровну помсту.
Маран мені розповів.
Кровна помста.
Кровна помста?
Як ви можете бути такими спокійними?
А що, як щось сталося?
Він казав, що шукає сховку. Ти вже днями не ходиш на заняття.
У Марана якісь проблеми?
Певна, ти знаєш Пессоа.
Письменник такий.
Одного разу він закохався.
І в нього спитали, що він відчуває.
Він сказав: «У мене в серці спокій від страждання».
Ти страждаєш, Шахсу?
Клас.
Цікавий у вас вайб.
Можу зіграти з вами в цю гру.
Я в ній дуже вправна.
Зазирнемо в душі одні одним.
Вивідаємо наші таємниці.
Трохи одні одних полякаємо.
Поплачемо, посміємося, все таке.
Але брехати не час.
Не зараз.
Оце Маран з нею попав.
Вона мені подобається.
Тато нас уб'є.
Пане!
Пане?
Що сталося?
Будете нам за дідуся, пане.
Медіне вагітна.
Щастя-здоров'я дитині.
Пане…
Маране?
Джихане?
Як ти мене знайшов?
Я знаю, Шахсу.
Я знаю про все.
Хочеш, щоб усе скінчилося?
Ходімо.
Як ти мене знайшов?
Я запізнився?
Я ось що не розумію.
До чого це все страждання через кохання?
Ця вся драма…
Кажуть, що більше страждання — то сильніше кохання.
Та чи правда це?
Хіба не можна не страждати?
Просто прийняти любов?
Ми завжди починаємо з кліше:
«Люблю тебе такою, яка ти є». «Почуваюся так і так, коли з тобою».
Ні.
Просто щасливими бути неможливо.
Коли думаєш: ось, нарешті, ти щасливий, — щось зле в тобі
починає шукати недоліків, проблем у тих, кого любиш.
Думаєш, що змінюєшся сам.
Та насправді змінюєш їх.
-Джихане. -І все псуєш.
-Гадаєш, знайдеш там те, що шукаєш, Шахсу? -Джихане.
Джихане, куди ти мене везеш?
Хочеш зникнути в тупій гонитві за мрією?
Джихане, куди ти мене везеш? Повільніше!
-Тобі боляче, Шахсу? -Так! Не жени!
Люди люблять живити цю свою любов своїми жалями.
Джихане.
ЗАМОК АНАВАРЗА
-Обережно! -Побачимо.
Що ви робите, хлопці? Маране!
Що сталося?
Щось термінове?
Твій син.
Джихан.
Що ви робите? Де ви ділися?
Маране!
Джихане!
Маране!
Куди ви пішли? Що ви робите? Маране!
Переклад субтитрів: Тарас Малкович