Maran!
Cihan!
Maran.
Hva har du gjort?
Hva sa han? Hvor skulle dere?
Du er skadet.
-Hva sa han? Hvor skulle dere? -Slipp meg! Har det noe å si?
Se på deg selv, du er dekket av blod. Hva har du gjort mot Cihan?
-Cihan! -Jeg har ringt etter hjelp.
-Hvor har du vært? -Jeg er her nå!
Jeg er her nå.
Hvor er Cihan, Ural?
Fortell. Har han gjort noe?
-Interessant spørsmål. -Interessant?
Du spurte om han har gjort noe.
Ikke om det har hendt ham noe.
Mistenker du at sønnen din skal gjøre noe, Lakmu?
Jeg er lei for det.
Jeg kunne ikke komme.
Hør her.
Jeg er med.
La oss dra. Kom, så drar vi.
Har du gått fra vettet?
Tror du jeg blir med deg uten noen forklaring?
Jeg vet det ikke gir mening.
Men hør her, du må stole på meg.
Vet du hva som ikke gir mening? At jeg hadde blitt med deg!
Bare sjekk meldingene dine!
For en idiot, jeg hadde blitt med deg!
Heldigvis forsvant du, så da slapp jeg det problemet.
Dette idiotiske forholdet eller hva det nå er,
innen en uke, brøt jeg alle løfter jeg har gitt meg selv, for deg.
Jeg bet i meg alt.
Aldri igjen.
Jeg drar ikke noe sted med deg.
Şahsu.
Aldri.
Şahsu.
Hallo?
Nei, hvordan det?
Bestefar er borte.
-Hva skjedde, Salih? -Jeg finner ham ikke. Han er forsvunnet.
-Fortell hva som hendte. -Vi pratet.
Han ble følelsesladd.
Han reiste seg og ga meg en klem. Så gikk han bare.
Jeg spurte hvor han skulle og løp etter ham, men fant ham ikke.
Han forsvant bare.
Şahsu, øynene hans… Kjære Gud, jeg vet ikke hvordan jeg skal si det.
Blikket var så merkelig. Veldig merkelig.
Som om han var blitt gal. Han hørte meg ikke engang.
-Hvilken vei gikk han? -Ditover.
Greit, jeg tar meg av det.
Hva er det du sier? Jeg blir med deg.
Stol på meg, denne ene gangen. Jeg finner bestefaren din.
Herr Davut.
Hvor er jeg?
Kom.
Når begynte du å glemme ting?
For et par uker siden.
Glemmer du hvor du er eller hva klokken er?
Mhm.
Blander du sammen ord?
Det går bra, herr Davut. Dette går helt fint.
Hvil deg, så går det over. Vi snakkes senere, ok?
Føl deg bedre.
Dere også.
Det er vrient å stille en diagnose.
Det kan være Alzheimers.
-Vi kan ta noen prøver på sykehuset. -Ok.
-Ring når som helst, så kommer jeg. -Takk.
Han betyr mye for meg.
Herr Davut blir snart bedre. Ikke vær redd.
Vi lar det ikke skje ham noe.
Det jeg går gjennom er verre enn det jeg lot deg gå gjennom.
Hva er det du går gjennom? Fortell.
Du gir meg ingenting.
Hvorfor dro du? Hva skjedde? Hva handlet det om? Jeg vet ingenting.
Jeg vet ikke om det vil skje igjen.
Hvor er Cihan?
Stillheten din kveler alt som er mellom oss.
Forstår du ikke det?
En prematur sannhet er tung å bære.
Ikke alle takler det.
Cihan skulle ta Şahsu til Anavarza.
Hvordan vet du hva han skulle gjøre eller hva han ville gjøre?
Sønnen din var ute av kontroll. Jeg måtte stanse ham.
Du?
Du stanset sønnen min?
-Hva har du gjort med ham? -Han skulle ta med Şahsu til Anavarza.
En mar får aldri legge en hånd på en annen mar. Uansett hva.
Hva er det dere ikke forstår?
Hvorfor tok han henne med til Anavarza. Er ikke det profetien?
Bryr du deg plutselig om profetien? Du som fornektet den.
Du unngikk henne.
Nå vil du beskytte henne?
Be om at marene ikke får vite om dette.
-Gjør de det… -Herrer!
Jeg sa det til dere.
Marene er rasende.
-De vil ha hevn, jeg kan ikke stanse dem. -Jeg stanset sønnen din.
Şahmaran handlet av kjærligheten.
Det samme forventes av dere.
Din sønns handlinger kan ikke gå ustraffet.
La meg straffe ham.
Jeg gjør det som kreves.
Gi ham til meg.
Ural.
Han er sønnen min.
Vær så snill.
Husarrest.
Du vet hva straffen blir hvis jeg får høre at han har vært ute.
Jeg så deg bli født.
Jeg så deg vokse opp.
Jeg så deg gjøre opprør.
Og jeg så deg gi etter. Jeg blandet meg aldri.
For jeg visste at du ikke ville glemme hvem du er.
En mar glemmer aldri.
Mennesker glemmer.
Det er slik de overlever.
Men Davut har kort tid igjen.
Han begynner å huske.
Vi har dårlig tid, vi og.
Og du skadet en mar.
Det går ustraffet av én grunn.
Şahsu.
Dette er deres skjebne.
Det vil skje.
Alt du må gjøre…
er å være der.
God natt.
Er det sant?
Skulle du ta med Şahsu til Anavarza?
Han dro ut gifttennene mine.
En mar skal ikke røre en annen mar.
Hvorfor adlyder vi den familien?
Se på meg, far.
Han, ikke jeg, fortjener straff.
Er det ikke han som ikke tror, som ikke løfter en finger?
Det skulle få en slutt.
Jeg skulle gjøre noe.
Du trenger ikke å gjøre noe.
Stemmer.
Jeg er ikke den utvalgte.
-Jeg har ikke rett til å gjøre noe. -Det er ikke det.
Så hvorfor?
For nå tar jeg over.
Jeg er ikke som Ural. Jeg ofrer ikke Cihan for en profeti.
Ikke gå nær Cihan igjen.
Jeg gir beskjed om hvem du kan gå til.
Aha!
FØRSTEAMANUENSIS TUTKU BÖKE FORELESER
-Professor, har du sett fru Şahsu? -Alle er på ekskursjon til Anavarza.
Anavarza?
Dette er Anavarza-borgen.
Hvorfor ble den bygget på toppen av en høyde?
-Hvorfor? -For å beskytte seg mot inntrengere.
Har noen hørt legenden om Anavarza?
-Ja, delvis, -Jeg har det.
Denne vei. Jeg forteller her borte.
Personen du ringer kan ikke nås. Legg igjen en beskjed etter pipetonen.
Hvor er du, Cihan? Jeg har ringt deg siden i går.
Du svarer ikke på meldinger heller.
Snart dukker jeg opp hjemme hos deg.
Gi lyd fra deg når du hører dette, ok?
Hvis dere ser hitover, ser dere bysantinske og romerske ruiner.
Til venstre ser dere ottomansk og seldsjukkisk påvirkning.
Ifølge legenden hadde kongen av Anavarza en vakker datter.
-Ikke! -Det er forbu…
Ikke, sa jeg.
-Ikke! Nei! -Slipp meg. Det er kjedet mitt.
Dette?
Ga du Miraç ordre?
Eller var det henne?
Snakket hun til deg? Ba hun deg bringe henne til Anavarza?
"Hun" hvem?
Si navnet hennes.
-Du tror jo uansett ikke. -Men det gjør du.
Du er en troende mar.
Og likevel slåss du mot meg.
Hvorfor, Cihan?
Kan du ikke tenke deg det?
Virkelig?
Şahsu?
Deg.
Deg!
Jeg slåss fordi jeg hater deg!
Du fortjener det ikke. Du vil ikke være utvalgt.
Du avviste det, tråkket på oss!
Hva skjedde så? Du så Şahsu og gikk fra sans og samling!
Plutselig var du profet.
Den utvalgte, du liksom! Dra til helvete!
Dra til helvete! Du får ikke ett ord ut av meg.
Şahsu bryr seg om deg, Cihan.
Så jeg stanser her.
Men ikke neste gang.
Som du kan se, er han innelåst. Var det noe mer?
Hold styr på sønnen din, Lakmu.
Sikker på at det er det samme?
Det er litt mørkere.
Jeg hadde det under brannen. Jeg fikk det fra en selger på Hıdırellez.
-Jeg trodde jeg hadde innbilt meg det. -Hvorfor skulle du det?
Han sa det ikke var ekte.
Hvem?
Hvem sa det?
-Det er kaldt, ikke drikk for fort. -Takk.
-Skal jeg kjøre deg hjem? -Det kan jeg gjøre.
-Nei da, professor, jeg kan kjøre henne. -Du har gjort nok, Diba. Gå, du.
Greit. Da ses vi.
Denne var til deg, professor.
Hva var det du sa? Hvem sa at det ikke var ekte?
Maran.
Så, hva er det her?
Vil du bo hos meg litt?
-Hva? -Maran er overlegens sønn, ikke sant?
Jeg vet ikke hva som er mellom dere, men faren hans er og sær.
Jeg har aldri likt den familien. Hold deg unna dem.
De gjør deg forvirret. Kom og bo hos meg litt.
Takk, professor.
Bestefar er syk. Jeg må følge ham på sykehuset.
Jeg bør faktisk dra. Takk.
Dette stedet er merkelig.
Det kan gjøre en forvirret.
Men du er ikke alene.
Du kan stole på meg.
Takk. Vi ses.
Hallo.
Jeg må rask innom Maran, skal vi dra på sykehuset etterpå?
-Så herr Ural får undersøkt deg. -Det trengs ikke.
Hva mener du?
Gülsüm lager en medisin.
Jeg blir helt fin.
Ok, ta den, så drar vi på sykehuset. La oss bare gjøre det som trengs.
Ikke ta meg med helt dit.
Taxien venter utenfor. Vi er tilbake på et blunk. Det går fint.
Vær så snill. Jeg vil ikke krangle med deg.
Jeg vil ikke på sykehuset.
Hvorfor er du så sta?
Hva er problemet ditt?
Er det bare fordi jeg vil det? Vil du bare krangle med meg?
Du er desorientert, bestefar. Syk. Du må gå til legen.
Har du lyst til å dø?
Vil du la meg gå gjennom det? Hva er problemet ditt?
Hva ser du sånn på?
Hvorfor svarer du ikke? Si noe!
Du kalte meg bestefar.
Hvorfor dro du?
Hvorfor forlot du moren min?
Du er grunnen til at far dro også. Dere ødela henne.
Jeg vokste opp alene på grunn av deg.
Hvorfor var du ikke der? Hvorfor var du ikke hos oss?
Svar meg. Jeg vil vite det! Alle skjuler alt for meg.
Jeg vil bare vite én jævla ting! Er det så vanskelig?
"I hele denne store verden…
kan mennesket ta kontroll over enhver skapning.
Bortsett fra seg selv.
For sinnet vet ikke.
Men hjertet vet hvem det hører til,
hvem det må gi seg hen til…
Det vet det svært godt."
Jeg lover.
Jeg drar på sykehuset i morgen.
Når hendte det?
Nå nettopp.
Så tiden er inne?
Brannen.
Kyr som faller om.
En mar som angriper en annen.
Besettelsen av et menneske.
Alt dette er forvarsler.
-Jeg er ikke sikker på professor Tutku. -Jeg så det. Jeg kjente lukten.
Vi har aldri skadet et menneske. Jeg gjør ingenting før vi er sikre.
Hvordan skal vi bli sikre?
Månen har vokst.
-Bomullsinnhøstingen nærmer seg. -Og så? Skal vi høste bomull?
Det blir fest i kveld.
Det vil muntre opp mar-folket. De er rastløse om dagen.
-Er det trygt? -Jeg tar strenge sikkerhetstiltak.
Diba, inviter professor Tutku.
Maran, sørg for at Şahsu kommer.
Men Şahsu fant kjedet.
Hun vet at Maran løy. Hun kommer ikke.
Det er en grunn til at slangemerket våknet.
Hjertet vokser.
Det utvides.
Det fylles sakte opp med Şahmarans kjærlighet.
Hun nærmet seg nettopp sin bestefar. Hun vil gjøre det samme med deg.
Inviter henne.
Ikke gjør dette.
Ikke bli prisgitt deg selv.
Skal jeg være prisgitt andre?
Stoler du ikke på Maran?
Jeg vet ikke.
Du vet mer om slike mentale greier.
Men spør du meg, er det ikke Maran, men deg selv, du ikke stoler på.
Du er redd for å ikke kunne beskytte deg selv.
Som mor?
Barn tar alltid på seg byrden av sine foreldres problemer.
De blir deres.
Moren din greide ikke å beskytte seg fra meg og mannen sin.
Og nå har du påtatt deg… det ansvaret.
Du sier til deg selv: "Uansett hva, skal jeg beskytte meg.
Jeg skal klare meg på egen hånd."
Men det er ikke ditt…
Men mors problem.
Gül greide ikke å redde seg selv, men hun gjorde en god jobb med deg.
Du er den modigste jeg har møtt.
Så du ber meg gi slipp på henne. Er det sånn?
Det er opp til deg.
Jeg ber deg bare ikke ende opp alene for å beskytte deg selv.
FRA GÜL DEMIR TIL DAVUT DEMIR
Jeg skal klare meg.
Kom igjen, finn frem findressen.
Så går vi og sjekker ut den festen, greit?
-Musikerne må være her til seks. -Greit.
Gå og sjekk lysene, ok?
Vi har et problem.
Miraç har rømt.
Arun.
Tiden er inne.
Tekst: Elin Wikstrøm