- Üdvözlöm! - Köszönöm.
Végre!
- Jó étvágyat! Köszöntöm! Jó estét! - Jó estét!
- Szóljon, ha bármire szüksége van, jó? - Igen.
- Jó étvágyat! Jó estét! - Köszönöm.
Jó estét!
- Ideülhetek? - Tessék!
Nem láttad apát?
Nem tudom.
Biztos itt van valahol.
Megnézem.
Kezdhetik, ha készen állnak.
De lassúbb számokkal kezdjék, jó?
- Később gyorsítunk, oké? - Igen.
Baszd meg, Hare!
- Azt tegye csak oda! - Igen.
Felejtse el, Davut úr!
Már itt vagyunk.
És lám, milyen jónak tűnik.
Mosolyogj már egy kicsit!
Azta!
Görcsölök.
Tényleg? Mi az? Ezek a fájások?
Persze! Kutya vagyok én, hogy két hónap után szülök?
Miért?
A rózsa két nap alatt kivirágzott, neked is…
Salih, a mániád már az a rózsa.
Már terhes voltam, mikor elültette. Nincs köze egymáshoz. Menjünk!
Jó estét! Helló! Kérem, üljenek ide!
Nincs szükség külön asztalra. Oda is ülhetünk.
De Davut bácsi, most vannak itt először.
Olyan gyönyörű asztalt készíttettünk maguknak!
Kérem, üljenek ide!
- Köszönjük. - Szívesen. Tessék!
Jól van, gyere!
- Üdv! Jó estét! - Köszönjük.
Hívjanak, ha bármiben segíthetek!
- Jó szórakozást! - Köszi.
Lehet, hogy összedolgoznak.
Nem hinném. Gyere!
Jól vagy?
Maran!
Şahsu hívogatni kezdte Cihant.
Mindenáron látni akarta.
Egyetlen hibát sem bocsátok meg.
Minden pompás.
Nem tudom, mi ütött belém.
Rád ijesztettem. Nagyon sajnálom.
Jó, ne butáskodj már! Örülök, hogy itt vagy.
Mulassunk egyet!
Nem kellett volna.
Itt az asztalunk. Bemutatom Cihan barátomat.
- Üdv! - Szia, Cihan!
Jó estét, köszönöm!
- Üdv! - Jó estét!
Akkor holnap.
- Mit kérsz? - Vörösbor van?
- Jól nézel ki, Davut. - Jól vagyok, kösz.
Jó étvágyat!
Szóljanak, ha szükségük van valamire. Meghallom, bárhol is vagyok.
- Köszönjük. - Köszönjük.
De ha én nem hallanám, Maran biztos meghallja, ugye?
Jól van.
Mi ez a rengeteg kaja?
Évekig nem is köszöntek nekünk.
Vendégszeretőek, drágám.
Jaj, ne már!
Mi az? Már megint?
Semmi baj, egyél.
Mi az?
Táncoljunk!
Szórakozni akartál.
Vagy nem tudsz táncolni?
Tévedsz. Csak figyelj!
- Menjünk! - Menjünk!
Miraç?
Gyere ide, öcsém!
Táncoljunk! Jó?
Lehet, hogy rajtunk ütnek. Ne hibázz!
Beszélnem kell valakivel.
- Kivel? - Tutku professzorral.
Nicsak, ki van itt!
Tutku professzor, jó estét! Megtiszteltetés.
A megtiszteltetés az enyém.
Szeretnék kérdezni valamit.
Mit szólna egy együttműködéshez
a pszichiátria és az ön tanszéke közt?
- Tetszik az ötlet? - Érdekes.
Szeretnék beszélni róla, ha ráér.
Mármint most?
Nem tart sokáig.
Valami csendesebb helyen?
Erre!
Erre tessék!
Ilyen messze kell mennünk?
Csak hogy ne zavarjon a zene.
Itt nyugodtan beszélhetünk. Jöjjön, kérem!
Erre!
Erre, kérem!
Erre!
Eresszetek el!
Megőrültetek?
Eresszetek!
Úgy döntöttem, megbízom benned.
Hogyhogy?
Elegem van abból, hogy visszafogom magam.
Hogy kordában tartom az érzéseimet.
Mindennek végtelen számú lehetséges verziója van.
És az egyik ilyen verzióban…
szeretlek.
Én minden lehetséges verzióban szeretlek.
Eresszetek el!
Diba, a tanárod vagyok!
Mit akartok tőlem? Eresszetek el!
Eresszetek el
A KÍGYÓK ÚRNŐJE
Şahsu.
Maran.
Ez a valóság.
Micsoda?
Ez.
Ezt ne feledd!
Ígérem.
Şahsu!
Mi az?
Vissza kell mennem.
Én is.
Kicsit furán érzem magam.
De kellemes vagy kellemetlen?
Nem tudom.
Mintha valaki más lennék.
Akit nem ismerek.
De szerintem tetszeni fog.
Nekem máris tetszik.
Megtörténik, apa?
Légy őszinte!
Ezúttal valóra válik a jóslat?
Mondd meg te! Te ismered Şahsut.
Azt mondtad, elintézed.
- Te magad beszéltél Arunnal. - Csitt! Szedd össze magad!
Urallal itt van az orákuluma. Erősebb.
Gyanút akarsz kelteni?
Akkor megint megússzák.
Baromság a béke az emberek és a kígyók közt.
Újra mi áldozzuk fel magunkat.
Úgy teszünk, mintha nem léteznénk.
Legalább álljunk bosszút!
Mondd el, mi az igazi bajod!
Hogy ő fogja valóra váltani a jóslatot!
És még jobban istenítik majd!
Minden Marané lesz.
Ne aggódj!
Ha a prófécia valóra válik,
az Marannak fog a legtöbbet ártani.
- Ez hummusz? - Azt hiszem.
- Megkóstoltad? Milyen? - Elmegy.
- Bátyám, kérsz valamit? - Ülj csak le és egyél!
Hova megy?
Nem tudom. Talán megint eszébe jutott valami.
Hol voltál? Már mindenütt kerestelek!
Azonnal gyere az istállóba, oké?
Harapj egyet! Ne félj, nem fogsz megszülni.
- Kezdesz feldühíteni! - Jól van, értem.
Két hónap után? Nem vagy kutya.
Nem a kutyák fialnak két hónap után. Hanem a kígyók.
- A kígyók tojással szaporodnak. - Nem, némelyik szül.
Úgysem érted. Ne magyarázom a bolond fejednek!
Miről beszélsz?
Hol van Davut?
Az előbb ment el.
Igen, arra ment.
Arra?
Fura.
Hol tartottunk?
Azt hiszem, sehol.
Örülök nektek.
Tényleg?
Nyilván.
Szeretném, ha boldog lennél.
Megkeresem a nagyapámat. Majd beszélünk!
Eresszétek el!
Változott a terv.
Már itt vagyok. Nem megyek vissza.
Nyugalom!
Bosszút akarsz állni, nem?
Le akarod fújni?
Nem, testvér! Nem fújom le.
Új célpontunk van.
Kicsoda?
Készülj!
Ki nem szarja le Şahmaran bosszúját?
Átvesszük.
Esküszöm, ez most nagyon rossz.
Mi a baj?
Medine?
Ne ijessz meg!
Ural úr!
Doktor úr!
Medine, semmi baj. Nyugodj meg!
Hívom az orvost, oké? Hozom az orvost, Medine.
Nyugalom!
Mindjárt jövök. Semmi baj, Medine. Semmi baj, kicsim!
Doktor úr!
Valami történik.
Érzem.
Valami történik!
Nem, kint, a kertben.
Az utolsó ómen.
Egy ember kígyót hoz a világra.
Kicsoda?
Nagyapa!
Hallasz engem? Nagyapa!
Nagyapa! Mi történt?
Hallasz engem?
Maran!
Ural úr! Nem látták a doktor urat?
- Hol van a doktor úr? Ural úr! - Mi történt?
Uram, nézze! Valami baj van Medinével.
- Mi a baj? - Vérzik.
Maran!
Nagyapa! Mondd, mi történt?
Medine! Nézd, itt van a doktor úr!
Mi történt? Hol a vérzés?
Medine…
Terhes vagyok.
- Vigyük be a házba gyorsan! - Rendben.
Jól van, gyerünk!
Óvatosan!
Nagyapa!
Papus!
Orvost kell hívnunk, Maran.
Orvost kell hívnunk, Maran! Hol van apád?
Most nem tud jönni.
Hogyhogy?
Akkor mentőt kell hívnunk.
Gyerünk! Semmi baj, Medine. Hova menjek?
- Hozd ide, Salih! A kanapéra. - Semmi baj, Medine.
- Medine, nézz rám! Semmi baj, Medine! - Erre!
- Tedd le oda! - Fektessük le!
Elájult? Medine, nézz rám!
Azt tedd a feje alá!
Hozd ide a táskámat!
Medine, nézz rám, édesem! Hallasz engem?
- Várj meg kint! - Nem, maradok!
Salih, rosszabb neki, ha lát.
Apa segít neki. Adjunk nekik helyet. Gyere velem, Salih!
Halló?
Azonnal küldjön egy mentőt!
A nagyapám nem lélegzik!
Siessenek, kérem!
A cím? Nem tudom a címet.
Maran, mi a cím?
Mi a cím?
Lélegezz!
- Valami baj van vele. Félek! - Menjünk! Gyere, Salih!
- Itt vagyok, Medine! - Salih!
Şahsu!
Add a kezed!
Ez késlelteti a szülést.
- Vigyük a medencébe! - Oké. Apa!
Maradj itt!
Te…
Odabent…
Hogyan?
Hogy csináltad azt a nagyapámmal, a fogaiddal?
Mit tudsz Şahmaranról?
Mi?
Şahmaran a kígyók úrnője volt.
Régen távol élt az emberektől föld alatti rejtekében
ifritekkel, kígyókkal és félig kígyó, félig ember Marokkal.
Évszázadokkal ezelőtt beleszeretett egy emberbe.
Úgy hívták…
Camsap.
Miről beszélsz?
- Davut… - Davut jól van.
Figyelj! Nincs időnk, Şahsu. Hallgass végig, kérlek!
Camsap és Şahmaran egymásba szerettek.
De egy nap Camsap vissza akart menni.
Hiányzott neki az otthona.
Şahmaran egy feltétellel engedte el: ha nem fedi fel a hollétét.
Camsap megígérte.
Şahmaran hitt neki.
De ő nem.
Kicsoda?
Şahmaran húga, Lilith.
Lilith azt mondta a nővérének: „Ne! Az emberek természetüknél fogva árulók.
Elmondja, hol élünk, és elárul minket. A vesztünket okozza.”
Miért mondod ezt el nekem?
Meglátod. Csak figyelj!
Camsap visszament.
Megtudta, hogy a padisah beteg.
Şahmaran farka volt a gyógyír.
Camsap segíteni akart.
Vagy tán elragadta a hév, mert olyat tudott, amit senki más.
Megígértette a vezírrel:
„Megmondom, hol van, de nem bánthatják.”
Elárulta szerelme rejtekhelyét.
Elszabadult a pokol.
A vezír megszegte az ígéretét.
Az emberek betörtek az édenkertbe és elfogták Şahmarant.
Lilith haragra gerjedt.
Meg akarta ölni Camsapot.
De Şahmaran nem engedte.
Bezárta a húgát egy kút mélyére a várban.
És elátkozta. Ezután Camsaphoz fordult.
Azt mondta neki: „Miután megöltök, vágjátok három darabra a testem.
Főzd meg a fejem, és add a padisahnak. Ott a gyógyír.
Főzd meg a testem és add a vezírnek! Abban van a mérgem.
És te, szerelmem…
főzd meg a farkam, és idd meg a főzetet. Abban van a tudásom.”
Vagyis a halhatatlanság.
Hagyd abba! Miről beszélsz?
Şahmarant megölték, Şahsu.
Camsap magára maradt.
Minden bűnbánatával és bűntudatával.
Tudván, hogy soha nem halhat meg.
És Lilith is ott maradt. A kút mélyén, tele gyűlölettel.
Dühében megesküdött,
hogy egy nap visszatér, és bosszút áll az embereken.
Miről beszélsz, Maran? Ez csak egy mítosz, egy mese!
Én is ezt gondoltam, de mind igaz.
Miattad hittem el. Te adtad vissza a hitemet, Şahsu.
- Megőrülök! Hallgass! - Dehogy őrülsz.
- Nem akarom ezt hallgatni tovább! - De muszáj.
Óvatosan!
Mi a fene folyik itt?
- Semmi baj. - Nem állt el a vérzés.
Nem hat az injekció.
Mi a fene?
Mi a fenét műveltek velem? Eresszetek el! Mit képzeltek, kik vagytok?
- Nyugodj meg! - Semmi baj!
Jól van, nyugodj meg!
Semmi baj!
- Eresszetek! Salih! - Nyugalom!
Semmi baj!
Nincs mit tenni. Vajúdik.
Te…
Mi vagy te?
Lilith elszánt.
Ki akar jutni abból a gödörből, hogy egy nap kiirtsa az emberiséget.
Csak egy dolog állíthatja meg.
Egyetlen egy.
Egy jóslat.
Egy Mar, akin jel van és egy kiválasztott emberlány halálosan egymásba szeret.
De ezúttal az embernek kell feláldoznia az életét a szerelemért.
Mindenről lemond, és a föld alatt él tovább.
És Şahmaran újjászületik.
A Marok és az emberek örökké békében élnek majd egymással.
Vagyis te…
kígyó vagy?
Mar vagyok.
A jellel születtem.
Ez képtelenség!
Minden, amit átéltél, megtörtént.
Nem őrültél meg, csak érezted.
Mert te vagy az.
Te vagy a kiválasztott.
Olyan régóta várok rád.
Nagyon-nagyon régóta.
Miért én?
A kiválasztottnak Camsap leszármazottjának kell lennie.
Az áruló sarjának.
Te valójában nem Davut unokája vagy.
Hogy van Medine?
Uram, hogy van Medine?
- Mi történt vele? Jól van? - Maran!
Uram, hogy van Medine?
- Várj itt, megnézem! - Várj!
- Itt várj! - Mit csináltok? Nyissátok ki az ajtót!
Mit csináltok?
Medine!
- Hol van Maran? - Mi történt?
Nincs időnk, Lakmu. Az utolsó ómen beteljesül.
Előkerítem Marant. Beszélnie kell Şahsuval.
Én megkeresem.
Az előbb láttam.
Megkeresem, és szólok, oké?
Visszamehetsz, Ural. Elintézzük.
Mi az…
hogy nem vagyok Davut unokája?
- Camsap drágán megfizetett az árulásért. - Kit izgat Camsap?
Figyelj, belefáradtam a hazudozásba. Hallgass végig, kérlek!
Camsap gyűlölte önmagát.
Sokszor próbált végezni magával.
Megpróbálta. De hiába.
Mert halhatatlan lett.
Çavgeş, a jósunk kitörölte az emlékeit.
Ha emlékezni kezdett, visszaküldte ugyanoda.
És Camsap mindig elölről kezdte.
Mindig másik életet, más néven.
Gyereke sem született…
anyád előtt.
Nem tudta, mi a bűne, nem emlékezett rá.
De a gyötrődésre igen.
Valami azt súgta neki:
„Öld meg magad! Nem érdemled meg, hogy élj.”
Ezért ment el, Şahsu.
Különben…
a lánya előtt ölte volna meg magát.
De a szenvedése anyádra is átszállt.
Te is örökölted.
A magány. Az érzés, hogy nem tartozol sehova…
Az árulás ára.
Şahsu!
A nagyapád
maga Camsap.
Ez őrület!
Megőrültél!
Şahsu!
Egy pillanat!
Ezért akartál velem lenni?
A jóslat miatt?
Nem, épp ellenkezőleg. A jóslat ellenére.
Veled akartam lenni, bár tagadtam és menekültem előle.
Ezt az egyet hidd el, ha mást nem is. Ez az igazság.
Szeretlek, Şahsu.
Şahsu, ne feledd!
Ma este azt mondtad, emlékezni fogsz.
Hát emlékezz!
Hagyj békén!
Nem menekülhetsz előle. Şahsu!
Hiába futsz!
Nem futhatsz el előle!
Nem bírom tovább.
Hol van Maran? El kell mondanunk.
- Mit? - Cihan már keresi.
Mit kell elmondanotok neki?
Mi az, amit nem tud?
Mit titkoltok Maran elől?
A jóslat utolsó feltételét.
Şahsu!
Hadd menjen!
Ne most, Cihan! Már jön.
Ezt akartam.
Tudtam!
Cihan!
Hazudtál Marannak?
Végig becsaptad?
- Hare! - Eressz!
Majd én.
Megyek, és elmondom Marannek.
De ha elmegyek, elkezdődik.
Gyere ide!
Fogjátok erősen!
Hova-hova Davut bátyám? Mi?
Kezdettől fogva
téged kellett volna megölnöm.
Nem az unokádat.
Hol van Şahsu?
Hogy nem vettem észre? Hiszen…
minden veled kezdődött, ugye?
Az árulásoddal.
Camsap!
Şahsu…
Fogjátok! Most már semmi baj.
Jól van, vége.
Semmi baj.
Amióta a világ a világ,
az ember mindent elárult, amit szeretett.
És mi csak néztük.
Vártuk, hogy megértsétek.
A világ nem a tiéd, ember.
Nem csak a tiéd.
Most már hiszel nekem?
Évezredekkel ezelőtt imigyen szólott a kígyók úrnője:
„Ó, ember! Engem soha ne merj szeretni!”
A világ nem a tiéd, ember.
Nem csak a tiéd.
A feliratot fordította: Kwaysser Erika