-Ласкаво просимо! -Дякую.
Нарешті!
-Смачного. Ласкаво просимо. -Добрий вечір.
-Кличте, якщо щось буде треба. -Дякуємо, все чудово.
-Смачного. Ласкаво просимо. -Дякую.
Добрий вечір, вітаємо.
-Можна тут сісти? -Прошу.
А де тато?
Я не знаю.
Певне, десь тут.
Я гляну.
Приготуйтеся починати.
Але з повільніших.
-А далі нарощуйте темп. -Так, пані.
Дістала, Харе!
-Занесіть он туди. -Так, пані.
Ну й ну, пане Давуте.
Ось ми й прийшли.
І бачиш, тут не так вже й погано.
Усміхнися.
Ого!
У мене судоми.
Справді? Що таке? Це перейми?
Аякже! Я тобі що, псина, щоб за два місяці народити?
А чом би й ні?
Он троянда за два дні виросла, а ти…
Саліху, тобі одна троянда в голові. Як її садили, я була вагітна.
Так що тут зв'язку нема. Ходімо.
Ласкаво просимо! Привіт. Сідайте, будь ласка.
Не треба окремого столу. Сядемо там з усіма.
Та ну, пане Давуте, ви тут уперше.
Я спеціально для вас приготувала чудовий стіл.
Сідайте, будь ласка.
-Дякуємо. -Нема за що. Сідайте.
Що ж, сідаймо.
-Ласкаво прошу. Добрий вечір. -Дякуємо.
Кличте, якщо щось знадобиться.
-Розважайтеся. -Дякуємо.
А вони непогано ладнають.
Не думаю. Ходімо.
Усе гаразд?
Маране.
Шахсу надзвонювала нам додому. Вона мусила його побачити.
Я не пробачу йому жодної помилки.
Усе добре.
Що на мене найшло тієї ночі?
Я тебе налякав. Пробач мені.
Та ну, це така дурниця. Я рада тебе бачити.
Розважаймося.
Ви так потурбувалися.
Наш стіл. Знайомтеся з моїм другом Джиханом.
-Привіт. -Вітаю.
Привіт, дякую.
-Вітаємо. -Привіт.
Ну, до завтра.
-Що будеш пити? -Є червоне вино?
-Чудовий вигляд, пане Давуте. -Мені вже краще, дякую.
Смачного всім.
Кличте, якщо щось знадобиться. Вас я почую, де б я не був.
-Дякуємо. -Дякуємо.
А якщо я не почую, то Маран почує, так?
Гаразд.
З якого дива це все частування?
Вони роками на нас не зважали.
Вони показують гостинність, люба.
Та ну.
Що таке? Знову?
Нічого, їж свою їжу.
Що?
Потанцюймо.
Ти хотіла розважитися.
Не вмієш танцювати?
-Помиляєшся. Я знаю пару хитрощів. -Он як?
-Ходімо. -Ходімо.
Мірачу.
Ходи сюди, брате.
Потанцюймо. Гаразд?
Може бути напад. Не роби помилок.
Треба з деким поговорити.
-З ким? -З професоркою Тутку.
Дивіться, хто тут.
Професорко Тутку, вітаю. Для нас це честь.
Як і для мене.
Хочу з вами дещо обговорити.
Думаю про співпрацю між психіатричним відділенням лікарні і вашою кафедрою.
-Що скажете? -А це цікаво.
Я хочу поговорити про це, якщо маєте хвилинку.
Тобто зараз?
Це ненадовго.
Знайдемо тихіше місце?
Ходімо.
Сюди.
А нам обов'язково так віддалятися?
Не хочу перекрикувати музику.
Знайдемо тихе місце, спокійно поговоримо. Прошу.
Сюди.
Сюди, будь ласка.
Прошу.
Відпустіть мене!
Ви здуріли?
Відпустіть!
Я вирішила тобі довіряти.
І чого б це?
Я ставила собі купу умов.
Контролювала свої почуття. Але мені набридло.
Існує безліч варіантів усього.
І в одному з таких варіантів…
я кохаю тебе.
А я кохаю тебе у всіх цих варіантах.
Відпустіть мене!
Дібо, я ж твоя вчителька!
Чого вам від мене треба? Відпустіть!
Відпустіть мене!
«ШАХМАРАН»
Шахсу.
Маране.
Оце — правда.
Що?
Це.
Пам'ятай це.
Обіцяю.
Шахсу.
Що?
Я мушу повертатися.
Я теж.
Я якось дивно почуваюся.
В гарному сенсі чи в поганому?
Не знаю.
Почуваюся іншою.
Кимось, кого не знаю.
Але вона мені сподобається.
Вже подобається.
Це станеться, тату?
Скажи чесно.
Цього разу пророцтво здійсниться?
Ти мені скажи. Це ти знаєш Шахсу.
Ти сказав, що все зробиш.
-Ти говорив з Аруном. -Тихо. Зберися.
З Уралом тут провидиця. Він сильніший.
Хочеш, щоб я викликав підозру?
Їм знову все зійде з рук.
Ця маячня про мир і порядок між людьми і зміями…
Ми знову пожертвуємо собою.
Сховаємося і вдамо, що нас не існує.
Давай хоча б помстимося.
Визнай свій справжній мотив.
Це він здійснить пророцтво!
Виродок стане ще святішим!
Усе належатиме Маранові.
Не хвилюйся.
Якщо пророцтво здійсниться,
Маран постраждає найбільше.
-Це хумус? -Здається, так.
-Ти куштувала? Як тобі? -Таке.
-Пане, вам щось треба? -Сиди, прошу. Вечеряй.
Куди це він?
Не знаю, встав і пішов. Може, знов щось надумав.
Гей, де ти був? Я усюди тебе шукала.
Біжи до стайні, негайно, чуєш?
Скуштуй. Не хвилюйся, ти не народиш.
-Саліху, ти починаєш мене дратувати. -Та добре, я вже зрозумів.
-Ти не псина, за 2 місяці не народиш. -Пси не родять за 2 місяці. Змії — так.
-Змії не родять, вони відкладають яйця. -Деякі родять.
Тобі не зрозуміти. Я не буду тобі все розжовувати, дурню.
Ти чого?
А де Давут?
Щойно пішов.
Ага, він пішов туди.
Туди?
Дивно.
Де ми зупинилися?
Мабуть, ніде.
Я радий за тебе.
Справді?
Очевидно.
Я хочу для тебе щастя.
Піду пошукаю дідуся. Скоро побачимось.
Відпустіть її.
Зміна плану.
Я їхав здалеку. Не відступлю.
Заспокойся.
Ти не хочеш помсти?
Ти кажеш зупинитися.
Ні, брате. Я не кажу тобі зупинятися.
Я кажу, є нова ціль.
Хто?
Готуйся.
Усім начхати на помсту Шахмаран.
Ми все зробимо.
Ого, цього разу було дуже боляче.
Що відбувається?
Медіне?
Досить мене лякати.
Пане Урале!
Медіне, все гаразд. Заспокойся.
Я зараз викличу лікаря. Я приведу лікаря, Медіне.
Спокійно.
Я зараз повернуся. Усе гаразд, Медіне. Усе гаразд, крихітко!
Пане Урале!
Щось відбувається.
Я відчуваю.
Щось відбувається!
Ні, надворі, в саду.
Останнє знамення.
«Людина народить змію».
Хто?
Дідусю!
Ти мене чуєш? Дідусю!
Дідусю! Що сталося?
Ти мене чуєш?
Маране!
Пане Урале! Де пан Урал?
-Де лікар? Пане Урале! -Що сталося?
Пане, слухайте. З Медіне щось не так.
-Що? -У неї кров.
Маране!
Дідусю! Скажи, що сталося?
Медіне! Поглянь, лікар тут!
Що сталося? Де кров?
Медіне…
Я вагітна.
-Негайно везімо її до нас. -Гаразд.
Гаразд, ходімо.
Обережно.
Дідусю!
Потрібен лікар, Маране.
Треба викликати лікаря, Маране! Де твій тато?
-Він не може прийти. -Як це, не може?
Тоді треба викликати швидку.
Ходімо. Усе гаразд, Медіне. Куди мені йти?
-Заносьте її сюди, Саліху. На диван. -Усе гаразд, Медіне.
-Медіне, поглянь на мене. Усе гаразд! -Сюди.
-Покладіть її туди. -Покладіть її.
Вона знепритомніла? Медіне, глянь на мене.
Це треба під голову.
Неси інструменти.
Медіне, глянь на мене, люба. Ти мене чуєш?
-Почекайте зовні. -Я не вийду.
Саліху, вона бачить вас, і їй ще гірше.
Тато про неї подбає. Залишмо їх. Ходімо зі мною, Саліху.
Алло?
Нам потрібна швидка.
Чоловік не дихає.
Будь ласка, швидше.
Адреса… Я не знаю адреси.
Маране, яка адреса?
Маране, скажи адресу!
Дихайте.
-З нею щось станеться. Мені страшно. -Ходімо. Ходімо, Саліху.
-Я тут, Медіне! -Саліху!
Шахсу!
Дайте руку.
Це затягне пологи.
-Негайно несімо її в басейн! -Гаразд. Тату!
Стій там.
Ти…
Там…
Як?
Як ти зробив так з моїм дідусем?
Що ти знаєш про Шахмаран?
Га?
Шахмаран була шахом змій.
Вона жила далеко від людей у своєму підземному раю.
Разом з іфритами, зміями і Марами, напівзміями-напівлюдьми.
Багато століть тому Шахмаран закохалася в людину.
Його звали…
Джамсап.
До чого це ти?
-Давут… -З Давутом все добре.
Слухай. У нас нема часу, Шахсу. Вислухай, будь ласка.
Джамсап і Шахмаран закохалися.
Але якось Джамсап захотів повернутися.
Сумував за домом і родиною.
Шахмаран мовила: «За однієї умови. Обіцяй, що не викажеш людям, де я».
Джамсап пообіцяв.
Шахмаран йому повірила.
А вона — ні.
«Вона» — це хто?
Сестра Шахмаран, Ліліт.
Ліліт сказала сестрі: «Не пускай його. Люди за природою зрадники.
Він здасть наше лігво і зрадить нас. Це буде наш кінець».
Нащо ти мені це розповідаєш?
Зрозумієш. Слухай.
Джамсап пішов.
Він почув, що падишах захворів.
А єдині ліки — хвіст Шахмаран.
Джамсап хотів допомогти.
Або просто захопився, бо знав те, чого ніхто інший не знав.
Він взяв з візира слово:
«Я скажу, де вона, але ти їй не зашкодиш».
І здав лігво коханої.
Вони посіяли хаос.
Візир порушив слово.
Люди зайшли в той рай і впіймали Шахмаран.
Ліліт розлютилася.
Вона хотіла вбити Джамсапа.
Але Шахмаран не дозволила їй.
Вона замкнула свою розлючену сестру на дні колодязя в замку.
І прокляла її. А тоді звернулася до Джамсапа.
Вона сказала йому: «Коли вб'єте мене, розріжте моє тіло на три частини.
Зваріть мою голову і напійте нею падишаха. Це ліки.
Зваріть мій тулуб і напійте ним візира. Це отрута.
А ти, коханий…
звари мій хвіст і випий його. У ньому моя мудрість».
Тобто безсмертя.
Припини! До чого це?
Шахмаран убили, Шахсу.
Лишився лише Джамсап.
З нескінченним каяттям і почуттям провини.
Знаючи, що він не зможе вмерти.
І Ліліт теж лишилася. Замкнена у ямі, палаючи помстою.
Повна ненависті, вона дала обітницю, одного дня повернутися і помститися людям.
До чого це все, Маране? Це просто легенда, казка!
Я теж так думав, але це правда.
Ти змусила мене повірити. Я вірю завдяки тобі.
-Я божеволію. Мовчи! -Не божеволієш.
-Я не хочу тебе слухати. -Але мусиш.
Обережно.
Що це ви робите?
-Спокійно. -Кровотеча триває.
Ін'єкція не спрацювала.
Що це таке?
Що ви зі мною робите? Відпустіть! За кого ви себе маєте?
-Заспокойтеся. -Усе гаразд.
Прошу, заспокойтеся.
Усе гаразд.
-Відпустіть! Саліху! -Спокійно.
Усе гаразд.
Не можна чекати. Вона народжує.
Ти…
Що ти таке?
Ліліт була рішучою.
Хотіла вилізти з колодязя і знищити людство.
Лише одне могло її зупинити.
Лише одне.
Пророцтво.
Обраний Мар і обрана людська дівчина покохають одне одного до смерті.
Але цього разу людині доведеться пожертвувати життям заради кохання.
Усе, що знала, вона покине, і піде під землю.
І Шахмаран відродиться.
Мари і люди вічно житимуть у спокої.
Ти…
змія?
Я — Мар.
Помічений Мар.
Це якась нісенітниця.
Усе, що ти пережила — справжнє.
Це не божевілля, ти відчула все це.
Бо це ти.
Ти — обрана.
Я так довго на тебе чекав.
Дуже, дуже довго.
Чому я?
Обрана має бути нащадком Джамсапа.
Нащадком зрадника.
Насправді ти не Давутова онука.
Як там Медіне?
Пане Урале, як Медіне?
-Що з Медіне? Все гаразд? -Маране!
Пане Урале, що з Медіне?
-Будьте тут, я подивлюся. -Чекай.
-Почекайте тут. -Що ви там робите? Стій! Відчини двері!
Що ви там робите?
Медіне!
-Де Маран? -Що сталося?
Немає часу, Лакму. Останнє знамення збувається.
Я мушу знайти Марана. Йому треба поговорити з Шахсу.
Я знайду його.
Щойно його бачив.
Знайду і скажу йому, гаразд?
Повертайся, Урале. Ми впораємося.
Що…
Як це я не Давутова онука?
-Джамсап дорого заплатив за зраду. -Та кому треба той Джамсап?
Слухай, я втомився тобі брехати. Вислухай мене, будь ласка.
Джамсап ненавидів себе.
Він багато разів намагався себе вбити. Намагався, але не міг.
Бо був безсмертний.
Провидиця Чавґеш змушувала його забувати.
Щойно він згадував, вона повертала його в той самий вік. Джамсап починав спочатку.
Жив різними життями під різними іменами.
І не мав дітей, доки…
не зустрів твою маму.
Він не знав свого гріха, не міг згадати.
Але він пам'ятав біль.
Незнане відчуття казало йому:
«Убий себе. Ти не заслуговуєш на життя».
Тому він і пішов, Шахсу.
Інакше…
він убив би себе на очах у доньки.
Та муки твого дідуся не скінчилися на ньому.
Ти їх успадкувала.
Самотність. Відчуття неналежності…
Усе це — ціна зради.
Шахсу.
Твій дідусь —
сам Джамсап.
Це божевілля.
Ти божевільний.
Шахсу.
Хвилинку.
Це тому ти прийшов до мене?
Заради пророцтва?
Ні, навпаки. Я прийшов до тебе наперекір пророцтву.
Я прийшов до тебе, хоч і не вірив, хотів утекти від нього.
Повір, навіть якщо у все інше не віриш. Це правда.
Я кохаю тебе, Шахсу.
Шахсу, пам'ятай.
Сьогодні ти пообіцяла мені пам'ятати.
Пам'ятай.
Залиш мене.
Від цього не втечеш. Шахсу!
Ти не втечеш!
Ти не зможеш!
Я вже не можу затримувати.
Де Маран? Треба йому сказати.
-Що сказати? -Його шукає Джихан.
Що йому треба сказати, тату?
Що він не знає?
Що ви приховуєте від Марана?
Останню умову здійснення пророцтва.
Шахсу.
Відпусти її.
Не час. Вона вже йде.
Цього я й хочу.
Я так і знав.
Джихане.
Ти брехав Маранові?
Ти його весь час обманював?
-Харе. -Відпусти!
Я піду.
Я сама скажу Маранові.
Але щойно я піду — почнуться пологи.
Підійди.
Тримайте її міцно.
Куди це ви йшли, пане Давуте? Га?
Увесь цей час
це тебе треба було вбити.
Не твою онуку.
Де Шахсу?
І як я не бачив? Це ж…
Усе почалося з тебе, так?
З твоєї зради.
Джамсапе!
Шахсу…
Тримай її міцно. Усе гаразд.
Так, усе скінчено.
Усе гаразд.
Відколи з'явився світ,
людство зраджувало все, що цінувало.
Ми лише спостерігали.
Чекали, доки зрозумієте.
Бо світ — не твій, людино.
Не лише твій.
Тепер ти мені віриш?
Ось що мовила Шахмаран тисячі років тому:
«Чуєш ти, людино! Не полюби мене!»
Світ — не твій, людино.
Не лише твій.
Переклад субтитрів: Тарас Малкович