EN NETFLIX-SERIE
Jag klarar det inte.
Gör det du.
Nej.
Coral…
Jag har förlorat mycket blod.
Jag kommer ändå att dö.
Det här blir bara dödshjälp.
Vad är det med er?
Vi har flytt från människohandel.
Vi har skjutit.
Vi har begravt en snubbe.
Det trodde vi inte var möjligt för några dagar sen.
Så ni ger inte upp hoppet nu, hör ni det?
Det gör ni inte.
Hjälp!
-Vi kommer inte ut. -Det vet du inte.
Vi måste försöka in i det sista.
Vi försöker in i det sista.
Hjälp!
Är det nån som hör mig? Snälla, hjälp…
Tjena, Moi. Ska du ha en joint?
Iris!
Iris.
-Jag var tvungen att lämna henne. -Sekreteraren?
Ja, hon viktig för min chef, och han är som en bror för mig.
Jag lämnade henne för att rädda vår vänskap, men jag får inte ro.
Jag får inte ro.
Jag är tusen jävla mil från att få ro, Iris.
Snälla, hjälp mig. Ge mig nåt.
Jag ger dig inte mer droger.
Dina pupiller är jättestora.
-Jag behöver det, Iris. -Nej, det gör du inte.
Vad behöver jag då?
Hitta ditt ankare, Moisés.
Det som låter dig få ro och vara dig själv.
Man finner inte ro genom droger.
Man finner ro genom att göra rätt.
Det verkar som att det du gjorde för din chef inte var rätt.
Gå hem och sov.
-I morgon ser du allt i ett annat ljus. -I morgon?
Ha inte för bråttom.
Det är en process.
Nästan allt i livet kan vänta.
Hej, mamma.
-Hej. -Hej.
Min son…
Är du homosexuell?
Vad snackar du om?
Det där var bara på skoj.
-Jag vill att du ska vara lycklig. -Det är jag.
Emellanåt. Som alla andra.
Men jag är lycklig.
Varför har du aldrig haft flickvän?
Inte vet jag.
Kommer man hit som femtonåring…
…och knullar med tjej efter tjej…
…så känner man sig lyckligt lottad som slipper förföra kvinnor.
Eller ragga, för man har redan det som alla vill ha.
Och vet du, mamma?
Efter ett tag ser man dem inte som människor längre.
Det är väl nån sorts posttraumatisk stress som drabbar hallickar.
Och jag vet inte om den här skiten går att bota.
Men jag ska försöka.
Träffa en flicka.
Gå långsamt fram.
Gå på promenad, gå på restaurang…
Och när jag har fått all den här skiten ur skallen…
…ska du följa mig till altaret.
För jag ska få ett riktigt liv.
Det lovar jag.
Jag vill åka till Paris.
Det blir 23,50 euro.
-Pappa! -Pappa!
Pappa är hemma.
Ser man på…
Här är han till slut…
Kakmonstret!
Kaka!
Romeo försökte få det till en vanlig eftermiddag.
Men att köra samma gamla kakmonsterskämt
påtänd och packad, i sviterna efter ett hjärtstillestånd
och med medicinskt stånd gjorde stämningen konstig.
Gå upp. Jag tappar upp ett bad.
Ingen fara, pappa mår bra.
Pappa mår skitbra.
Är allt som det ska?
Gladys…
Jag har förlorat mitt livs kärlek.
För andra gången.
På två dygn.
Tack.
Romeo tror att ni är döda.
Han får inte veta det här.
Nu är det slut med inbrott och jakter.
Ni ska försvinna.
Ni tillbringar natten på ett hotell.
I morgon bitti klockan sju tar ni färjan till Cádiz och kommer aldrig tillbaka.
Varför räddade du oss?
För att min bror har rätt.
Vi måste börja om på nytt.
Och göra saker rätt från början.
Öppna handskfacket.
Torka av ansiktet så att ni ser ut som folk.
God kväll. Ett rum, tack.
-Hur många? -Fyra.
-Hur många nätter? -En.
För tillfället.
Det är min svensexa.
Det är magstarkt att vi ska behöva spela horor.
Handpenningen är 500 euro.
-Och ingen skadegörelse. -Visst.
Jag borde nog tacka för att du räddade livet på mig.
Du försökte förstås döda mig först…
-Precis som du. -Nej, det är inte samma sak.
Jag hade tänkt lämna över dig till Romeo när vi var fria.
Men att hälla betong över oss…
Så vad ska jag göra?
Kyssa dig för att du räddade mig?
Hata dig för att du mördade mig? Säg det du.
Lukta på mig.
Luktar jag elektrikerlik?
Nej.
Hissmusik…
Det är så att man ska slippa höra folk knulla.
Jag älskar kärlekshotell.
I morgon bitti åker jag med mamma och min bror till Namibia.
Ska du följa med?
Familjesemester i Namibia…
Vad finns i Namibia?
Giraffer.
Geparder. En stor, fet öken.
Och mycket turister.
Vi skulle kunna köra taxi.
Och ett hav där man kan surfa.
Frestande.
Coral.
Vi kanske kan börja om.
Du kan sluta leva så här, som ett nerknarkat vrak.
Det här, menar du?
Jag kan sluta när jag vill.
Men är det i dag?
Nej!
Så…
Okej.
Hur länge ska du fortsätta knarka i fritt fall?
Du har levt i 15 år med en man som misshandlade dig.
Och knullat främlingar på en bordell i ett år.
Hur länge ska du göra dig själv illa? Tills det inte finns nån återvändo?
Du förtjänar ett bättre liv.
Och det ska du ge mig?
Mannen som körde mig till svensexor
och surfade medan fyra killar knullade mig i arslet?
Sen ringde jag, och du kom och hämtade mig.
Vi kysste varandra i baksätet som vore det en fin kärlekshistoria.
Knarkaren och hallicken.
Det kan passa i en dokusåpa.
Inte i en förortsidyll där man storhandlar på fredagarna,
eller när fan man brukar handla i Namibia.
Du får hitta en annan hora att rädda. Den här klarar sig ensam.
Okej.
Då går jag nu.
Jag fyller igen hålet, ifall Romeo skulle få för sig att besöka er grav.
Då ses vi nog inte mer.
Det hoppas jag.
Att slippa se dig igen.
Coral!
-Vad gör ni? -Drick!
Jag vill också i!
Du är galen.
Alla horor drömmer om att sluta vara det.
Efter Pretty Woman är det lätt att tro att nån ska rädda en.
Och ge en ett nytt liv utan knark, sprit och våld.
Men vem kan leva normalt efter att ha levt så här?
Och rutinmässigt sagt ja till varenda främling.
Ja till att dra ner trosorna. Ja till att bli förödmjukad.
Ja till att låtsas njuta av ett njutningslöst liv.
Vem kan ta det klivet utan att vara livrädd för att aldrig bli normal igen?
God kväll, frun.
Vi ska hämta er. Ni ska äta middag.
Vart ska du med mamma, Cachopo?
Vart ska du med mamma?
Kom inte nära mig med stånd.
Det förflutna är som en bumerang.
När man minst anar det träffar den en rakt i nyllet.
Det är svårt att sluta vara den man är, särskilt om man har levt i fångenskap.
Allvarligt? Ska vi ha på oss de här kläderna i vårt nya liv?
Jag hämtade dem på klubben. Det var inte läge att vara kräsen.
Vadå, Wendy? Jag tycker det är fint.
Jag med.
Vi är döda, men vi är sexiga.
Vi har bara 300 euro.
Det räcker bara till färjan.
Jag är mest arg för att vi förlorade kriget.
Vi höll på att vinna, men Gråben hann i kapp oss.
Pip-pip.
Vi får leva med svansen mellan benen medan Romeo fortsätter att utnyttja tjejer.
Det var nära att allt blev rätt.
Men vi misslyckades. Den här gången ska jag inte misslyckas.
Vad menar du?
Jag ska krossa Romeo.
Jag ska ta ifrån honom det enda han bryr sig om.
Hans jävla pengar.
Är du galen?
Fattar ni inte? Att förbli döda är den enda chansen vi har att få leva.
Ingen av oss ska sno några pengar från klubben. Vi kan inte ta den risken.
Vi ska inte till klubben.
Det vi ska ta är mycket större än nåt kassaskåp.
Varje månad åker Moisés och Christian runt till alla Romeos klubbar, en efter en,
och samlar in intäkterna.
Tusentals euro som hamnar i säckar i en skåpbil,
som körs till Madeira där pengarna tvättas.
Moisés får inte heller se oss.
-Han sa åt oss att lämna ön. -Moisés är inte där. Han ska till Afrika.
Och inte ni heller, för du är gravid och du är skadad.
Jag gör det.
Sen får ni er andel på fastlandet, helt enkelt.
Nej.
Jag följer med. Det här gör inte ens ont längre.
Antingen alla, eller ingen av oss.
Ska jag hämta pengarna i dag eller i morgon?
Vad har du gjort med min bror? Han ringde från akuten med bruten näsa.
Var är min mamma?
Lugn.
Din mamma mår bra.
Hon är på ett äldreboende.
Torpedernas seniorboende.
Kom igen, Moisés…
Jag började det här med dig.
Vi begravde din pappa, som du,
rätteligen eller ej, det ger jag mig inte in på, dödade.
Du blev min partner.
Min vän.
Min bror.
Du fick förtroendet att bevaka och tvätta mina pengar,
och att hämta tjejerna till mig.
Och nu när det har skitit sig säger du att du drar.
Att du vill ha ett nytt liv.
Jag fattar inte varför varenda jävel hatar sitt liv.
Alla vill ha ett nytt, förutom jag.
Jag vill ha mitt gamla vanliga liv.
Med mina klubbor, mina horor,
min fru och mina vänner.
Du kan inte tvinga oss att stanna.
Du äger inte min bror och mig.
Du har rätt.
Jag äger er inte.
Din bror och du är min familj, för helvete.
Ni är min familj.
Och familjen lämnar en inte i sticket
med tre försvunna brudar, en man upplöst i syra och en zombieelektriker.
De är begravda. Ingen kommer att hitta dem.
Nåja, för säkerhets skull…
…stannar du här, Moisés.
Tills brotten är preskriberade. Och du ska göra det för familjens skull.
Så att vi är samlade…
…med hälsan i behåll.
Så att din mamma kan sjunga julsånger för oss igen.
Undertexter: Karl Hårding