EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Hei. Vi blir i en natt til.
Du skulle sagt det før utsjekkingen.
-Hvor mange? -Kun tre i kveld.
-Samme kort? -Nei, vi betaler kontant.
Mobilen din ringer.
Ja, men vi har ikke vakt i kveld.
-Kom deg oppi. -Nei.
Kom deg oppi.
Er det moren min?
Alle ut, nå!
Hva faen er galt med deg?
Du skjøt et hull i hånda til talsmannen vår.
Hva gjør vi nå? Han er livredd og blør ut på badet.
-Hun gjorde det med vilje. -Det er ikke sant. Nei.
Wendy, vi skulle skremme ham, ikke skyte ham.
Jeg trodde han skulle ta pistolen. Det var selvforsvar.
Hva gjør vi nå? Du brukte opp vår eneste kule.
Unnskyld. Faen.
Vi kan ikke rane en varebil uten våpen. Vet du det?
Vi gjør det ikke. Problem løst.
Vi finner spenn et annet sted, eller så får vi oss vanlige jobber.
La meg tenke.
Å, Wendy…
Vi var så livredde for å ha normale liv igjen,
for at livet skulle spytte oss ut som en tørketrommel,
at vi heller ville stoppe en varebil full av halliker.
Ikke så vi kunne kjøpe yacht og smykker.
Det var bare ren panikk.
BIBELEN
Jenter, jeg vet hvor vi kan finne våpen.
Endelig noe godt nytt.
-Men stedet er merkelig. -Hvordan det?
Som en jakthytte?
En kirkegård.
Du blir her med "gjør det selv"-fyren, siden du skjøt ham.
I det øyeblikket trodde jeg at alt var mulig.
Mest fordi jeg tenkte at Moisés og Christian var langt unna.
Romeo ville sende to grønnskollinger for å hente kontanter,
og det ville bli lett å ta dem på senga.
Men jeg tok feil.
Det er så fint å være sammen igjen, sant?
Som å komme hjem.
For å vise at jeg ikke bærer nag, vil jeg bevise at jeg stoler på dere.
I morgen tar dere pengene i varebilen.
Som vanlig? Til Madeira?
Nei. Ikke som vanlig.
Mannebein og Xuan blir med dere.
To følgesvenner.
Jeg ville ikke blande inn noen fra utenfra familien,
men jeg må trene opp den nye generasjonen, i tilfelle dere vil svikte meg igjen.
Jeg er her… hundre prosent.
Men jeg skal si deg to ting, Romeo.
For det første, så er det broren min. Du er bare sjefen min.
Og for det andre,
så har vi gjort mye for deg, og du skylder oss for det.
Ikke omvendt.
Kulen gikk rett gjennom, ingen sener ble skadet.
På nett spurte de om du kunne klype med fingrene. Kan du det?
Kan du klype?
Det er moren min, ikke sant? Om jeg ikke svarer, ringer hun politiet.
-Mamma? -Fermín! Hvor er du?
Unnskyld, mamma. Jeg glemte å ringe.
Du glemte det?
Klokka er 22. Du dro ut på kaffe klokken 10.
Jeg er med de vennene som kom til butikken.
Etter det tok vi noen drinker, og så glemte jeg tiden.
-Mamma? -Er du med dem?
-Er de med deg nå? -Ja.
Bare en av dem.
Hvem da?
Hun blonde.
Jeg blir hos henne i kveld, så ikke vent på meg.
-Gi henne telefonen. -Nei, mamma. Man gjør ikke sånt.
Hva vet du om det? Gi telefonen til henne.
Hallo, frue.
Hallo. Hva heter du?
Wendy.
Beklager at jeg har ringt så mye. Jeg var bekymret.
Fermín pleier ikke å gå ut. Ikke sånn.
Uten å si ifra til meg hvor han skal og hvor lenge.
Jeg kontrollerer ham ikke.
Han går ut med vennene sine, og så kommer han hjem sent av og til.
Liker du ris?
Ja.
Jeg lager paella på søndager.
Det er bare å komme om du vil.
Jo. Takk skal du ha.
Frue, vi må legge på.
Kelneren sier at bordet er klart.
-Glad i deg. -Ha det, sønn.
God kveld.
Hva skjer?
Jeg glemte å si at vi ikke har skiftet sengetøy og håndklær.
Du glemte skiltet.
Så teit av oss. Vi glemte å ta det ned.
Ta en flaske vann og en snack også.
Takk.
Jeg kan ringe om du vil at de skal vaske rommet… nå.
Det går bra.
Ikke alle menn som bruker prostituerte er like.
Det fins klisjeer, som med alt.
Hver dag så går det 100-200 menn inn på klubben til Romeo.
Det blir usant å si at alle er drittsekker.
Noen er snille.
Sjenerte.
Kjærlige.
Noen har skyldfølelse.
Noen vil bare prate.
Noen vil bare se på.
Andre har ingen å ligge med utenfor klubben. Eller bare vil ikke.
Det er noen som unngår romantikk, kjærester, koner…
Og de som misbruker.
Men de har én ting til felles.
De kommer til klubben for å flykte.
Det er rart at vårt fengsel
frigjør dem og lar dem skjule seg for sitt liv.
Eller, som i oberst Espinosas tilfelle,
skjule seg for døden.
Velkommen, oberst.
I kveld så er Club Las Novias din.
Her så elsker vi. Og om du sier det, så utkjemper vi krig også.
Obersten var en avgått soldat med tre lidenskaper.
-Hæren… -Lenge leve Spania!
-…Spania, og Gina.
Da han fant ut at kjemoterapien ikke funket,
så sparte ikke vennene på noe til farvelfesten hans.
Nei, Gina. Jeg er ikke redd for å dø.
Da jeg sluttet, følte jeg meg levende død.
Å sitte hjemme med kona, kjøpe matvarer…
Det er derfor jeg er her.
Jeg kjøpte to hunder.
Grønnsakshagen…
Jeg ble med i en eksklusiv matklubb.
Jeg har samlet en rekke våpen.
Men… er det ekte våpen?
Selvfølgelig. Jeg har fortsatt våpentillatelse.
Jeg har brukt sparepengene på de levningene. Samleobjekter.
Fra andre verdenskrig.
Er det det du etterlater dine barn?
Til min eiendomsmeglersønn og min byggeingeniørdatter? Nei.
De setter ikke pris på dem.
Kom igjen, hør her.
Vennene dine betalte for hele klubben i din ære.
Du vet når de spør hva dødsdømte vil spise?
Selv om de får hummer, går det ikke bra.
Selv om det er en delikatesse, er det ikke det de vil ha.
Og hva vil du ha?
Hva med en håndjager?
Vil du gå en tur på stranda?
Christian, jeg vil du skal bli med meg.
Hvor da?
Overraskelse.
For å ønske deg velkommen tilbake.
Sitt foran.
Mannebein må ikke føle seg som en taxisjåfør.
-Er du redd for å dø, Coral? -Nei.
Du blir redd for å dø når noen bryr seg om deg.
Familie, barn, en elsker…
Så nei.
Familien min på Cuba hadde ikke blitt lei seg om jeg døde.
Og dette barnet er for ungt til å savne meg.
Hva med Moisés?
Du oppførte deg rart i går da du sa ha det.
Har du falt for ham?
For en mann som kidnapper kvinner og tjener på at de blir voldtatt?
Selvfølgelig ikke, Gina.
Han sa vi ikke ville se hverandre igjen.
Vet du hva jeg sa?
"Håper ikke det."
Drittfarvel, ikke sant?
En siste dytt?
Unna vei.
Vær forsiktig.
Det er ingen våpen.
Men…
Han sa det å bli begravd med dem var hans døende ønske.
Potetgull?
Jeg er ikke flink til å prate med jenter.
Men det er annerledes med horer.
Du må ikke være snill eller spesiell eller morsom.
Alt er enkelt.
Så da du sa nei…
Da du så på meg som om jeg var motbydelig…
Da ble jeg gal.
Jeg ble såret.
Ble du såret?
Hvordan kunne jeg være så ufølsom?
Tilgi meg, Fermín.
Jeg glemte at jeg som hore ikke hadde noe valg.
-Det er ikke det. Jeg sverger. -Jo.
Det er det.
Jeg glemte om det og begynte å drikke…
…og danse med vennene mine.
Jeg glemte alt det.
Helt til du kom…
…og minte meg på at jeg aldri vil glemme det.
Kvitt deg med liket.
Jeg rydder opp.
Hvor skal vi?
Gå.
Der.
Faren din er begravd der.
Det var for 20 år siden.
Det regnet, og det var det første ulovlige jeg gjorde.
Jeg gjorde det for deg og broren din.
-Her, Moisés! -Hjelp meg!
Kommer!
Jeg har moren din. Jeg kan gjøre det vanskelig, men jeg vil ikke.
Jeg ville minne deg på hvem du er.
Å si til deg at jeg ble den jeg er da jeg begravde din far.
Jeg vil ha et normalt liv, Romeo.
Jeg skulle også gjerne hatt et normalt liv.
Men jeg har ikke noe valg.
Det er urettferdig at du har et valg og ikke jeg, hva?
Ikke gå.
Christian, når vi har nøstet opp alle løse tråder, så drar vi alle.
Men ikke ennå. Vi kan ikke hoppe av skipet som rotter.
Vær så snill, si at du forstår.
Hvordan våger du å si at jeg ikke er din familie?
Kisten er rar, Gina.
Den er så dyp.
Hva gjør du?
Hjelp meg.
Hva?
Bingo!
Har du besøkt graven til pappa?
Nei.
Vi holder ut litt til.
-Vi tre, som alltid. -Det er ikke noe mer "vi tre".
Jeg skal kvitte meg med Romeo.
Hvordan?
Vi stjeler varebilen med pengene hans.
Tekst: Ekaterina Pliassova