EN NETFLIX-SERIE
Hej. Vi stannar en natt till.
Det skulle ni ha sagt innan ni checkade ut.
-Hur många? -Bara tre i natt.
-På samma kort som sist? -Nej, kontant.
Det ringer.
Din telefon ringer.
Ja, men vi är inte i tjänst i kväll.
-I med dig. -Nej.
I med dig!
Är det mamma?
Gå ut. Nu.
Vad fan är det med dig?
Du sköt hål i handen på vår frontperson.
Vad gör vi nu, när han sitter och förblöder i ett badkar?
-Det var avsiktligt. -Nej, det var det inte alls.
Vi skulle skrämma honom, inte skjuta honom.
Jag trodde han skulle ta pistolen. Det var självförsvar.
Vad gör vi nu? Det var vår enda kula.
Förlåt. Helvete.
Vi kan inte råna en värdetransport utan vapen.
Då låter vi bli, då.
Vi får skaffa pengar nån annanstans. Skaffa vanliga jobb.
Låt mig tänka.
Wendy…
Vi var rädda för att få ett normalt liv igen och inte kunna hantera det.
Så rädda för att bli utspottade som ur en centrifug
att vi hellre rånade en skåpbil med hallickar.
Och inte för att köpa yachter och smycken,
utan av ren panik.
Jag vet var vi kan få tag på vapen.
Äntligen en god nyhet.
-Fast det är lite konstigt. -Hur då? Är det en jaktstuga?
En kyrkogård.
Du får stanna med järnhandlaren, för du sköt honom.
Just då kändes det som om allt var möjligt.
Framför allt för att Moisés och Christian var långt därifrån.
Romeo skulle skicka två noviser med pengarna
som skulle bli lätta att råna.
Men jag hade fel.
Härligt att vara tillsammans igen, inte sant?
Som att komma hem.
Så att ni vet att jag inte är långsint vill jag visa att jag litar på er.
I morgon ska ni göra en penningtransport med skåpbilen.
Som vanligt, till Madeira?
Nej, inte som vanligt.
Cachopo och Xuan följer med.
Dubbel vaktstyrka.
Jag ville helst inte ta in nån från utanför familjen,
men jag måste lära upp nästa generation ifall ni skulle svika mig igen.
Jag är här till hundra procent.
Men jag ska säga dig två saker, Romeo.
Den första är att det här är min bror. Du är bara min chef.
Den andra är att vi har gjort mycket för dig, så du står i skuld till oss.
Inte tvärtom.
Kulan gick rakt igenom utan att skada senorna.
Det står på nätet att man ska pröva att knipa ihop fingrarna. Kan du det?
Kan du knipa med dem?
Det är mamma, eller hur? Om jag inte svarar ringer hon polisen.
-Mamma? -Fermín! Var är du?
Förlåt, mamma. Jag glömde ringa.
"Glömde"? Klockan är 22. Du gick iväg klockan 10 för att dricka kaffe.
Jag är med vännerna som kom till affären.
Vi tog några glas… och jag glömde bort tiden.
-Mamma? -Är du med dem?
-Är de där nu? -Ja.
Eller bara en.
Vilken?
Blondinen.
Jag sover över hos henne, så vänta inte uppe.
-Låt mig få tala med henne. -Nej, mamma. Så gör man inte.
Hur vet du det, som aldrig haft nån tjej? Ge henne luren.
Hej, frun.
Hej! Vad heter du?
Wendy.
Förlåt att jag har ringt så mycket, Wendy, men jag var orolig.
Fermín brukar aldrig gå ut. Så här, menar jag.
Utan att säga vart han ska och så länge, menar jag.
Inte för att han är hårt hållen, han är ute med vänner, ibland sent.
Tycker du om ris?
Ja.
Jag lagar paella på söndagar. Du får gärna komma om du vill.
Absolut. Tack så mycket.
Nu måste vi lägga på.
Kyparen säger att bordet är klart.
-Jag älskar dig, mamma. -Hej då…
God kväll.
Vad är det?
Jag glömde nämna att vi inte hunnit byta lakan och handdukar.
På grund av skylten.
STÖR EJ
Vad dumt, den glömde vi.
Ni ska få en flaska vatten och tilltugg också.
Tack.
Jag kan ringa och be dem städa nu om ni vill.
Det behövs inte.
Alla män som går till prostituerade är inte likadana.
Det finns fördomar där, som överallt annars.
Till Romeos klubb kommer det 100-200 män varje dag.
Det vore lögn att säga att alla betedde sig som svin.
En del är vänliga.
Blyga.
Ömsinta.
En del har skuldkänslor.
En del vill bara prata.
En del vill bara titta.
Andra har ingen att ligga med i livet, eller vill inte.
En del vill fly undan romantik, flickvänner och fruar.
En del är sadister.
Men en sak har de alla gemensamt.
De kommer till klubben för att fly.
Det är märkligt att i det som för oss är ett fängelse kan de känna sig fria
och komma undan sina liv.
Eller som i överste Espinosas fall…
…komma undan döden.
Välkommen, överste!
I kväll är Las Novias er klubb.
Härinne är det älskog som gäller, och, om ni så önskar, krig.
Man tackar.
Översten var en pensionerad militär med tre passioner.
-Armén…
-Leve Spanien! -Leve!
…Spanien…
…och Gina.
När han fick beskedet att cellgifterna inte bet
ställde vännerna till med ett storslaget farväl.
Nej, Gina. Jag är inte rädd för döden.
Att bli pensionerad var som att bli levande död.
Att vara fast där hemma med min fru, handla mat…
Därför är jag är här och inte hos henne. Jag har köpt två hundar, en odlingslott…
…gått med i ett gastronomiskt sällskap och byggt upp en vapensamling.
Är det…riktiga vapen?
Så klart. Jag har fortfarande licens.
Jag har satsat alla mina slantar på dem. Samlarobjekt från andra världskriget.
Och dem lämnar du i arv till dina barn?
Till mäklaren och byggnadsingenjören?
De skulle inte uppskatta dem.
Upp med hakan.
Dina vänner har hyrt hela klubben för att hedra dig.
Dödsdömda brukar få välja sin sista måltid,
men om det så är hummer så har de ingen aptit.
Hur gott det än är så är det inte det de vill ha.
Och vad vill du ha?
Ska jag runka av dig?
Kan vi ta en promenad på stranden?
Christian, jag vill att du följer med mig.
Vart då?
Det är en överraskning.
För att välkomna dig tillbaka.
Sätt dig i fram.
Så slipper Cachopo känna sig som en taxichaufför.
-Är du rädd för döden, Coral? -Nej.
Det är man bara om man har nån som bryr sig om en.
En familj, ett barn, en käraste…
Så nej.
Min familj på Kuba skulle inte bry sig så mycket om jag dog.
Och det här barnet är för litet för att sakna mig.
Och Moisés?
Du betedde dig så underligt i går när ni sa farväl.
Är du kär i honom?
I en man som rövar bort kvinnor och låter dem bli våldtagna för pengar?
Självklart inte, Gina.
Han sa att vi aldrig mer kommer att träffas.
Vet du vd jag sa?
"Hoppas inte det."
Hemskt farväl, eller hur?
En sista knuff?
Undan.
Akta.
Vapnen är inte här.
Men…
Hans sista önskan var ju att bli begravd med dem.
Ett chips?
Jag är inte bra på att prata med tjejer.
Med horor är det en annan sak.
Då behöver man inte vara trevlig, speciell och rolig.
Då är allt lättare.
Så när du sa nej…
När du såg på mig med äckel i blicken…
…så slog det slint.
Det gjorde ont.
Gjorde det ont?
Hur kunde jag vara så okänslig?
Förlåt, Fermín.
Jag jobbade på bordell, så jag hade ju ingen talan.
-Det var inte det jag menade. -Jo.
Jo.
Jag glömde det för en stund och började dricka…
…och dansa med mina vänner.
Och släppte allt.
Men sen kom du…
…och påminde mig om att jag aldrig kan glömma.
Dumpa liket.
Jag städar.
Var ska vi?
Gå.
Där.
Där ligger din pappa.
Det är mer än 20 år sen nu.
Det regnade, och det var den första gången jag bröt mot lagen.
Jag gjorde det för dig och din bror.
-Här, Moisés! -Hjälp till!
Jag har din mamma. Jag kan göra mig av med henne, men vill inte.
Jag tog hit dig för att påminna dig om vem du är.
Och förklara att jag blev den jag är när jag begravde din pappa.
Jag vill bara ha ett normalt liv, Romeo.
Det hade jag också velat ha.
Men jag har inget val.
Det är orättvist att du ska ha ett val, men inte jag.
Gå inte dit.
Christian…
När vi har knutit ihop alla lösa trådar ger vi oss av allihop.
Men inte än. Vi kan inte lämna skeppet som råttor.
Säg att du förstår det.
Hur fan kan du säga att jag inte är din familj?
Märklig kista, Gina.
Väldigt djup.
Vad gör du?
Hjälp till.
Vadå?
Bingo!
Har du varit där nån gång, vid pappas grav?
Nej.
Vi håller ut ett tag till.
-Vi tre, som alltid. -Det är inte "vi tre" längre.
Jag har en plan för att slippa Romeo
Vilken plan?
Vi ska ta bilen med pengarna.
Undertexter: Karl Hårding