EN NETFLIX-SERIE
Gå.
Jag stänger.
Varför tar vi med honom?
För att han kommer att skicka Romeo efter oss.
När vi är långt från den här ön kan de få hitta honom.
Fortsätt.
Gå.
Vänster.
Sväng.
Vi behöver en skärbrännare för att få upp det här.
Får jag pröva?
Varsågod, järnhandlaren.
Vad varmt det är.
Vem hade trott att vi skulle ses igen?
-Du skulle väl till Namibia? -Det blev visst ingen resa för nån av oss.
Coral…
Ni måste släppa mig. Annars dödar Romeo min bror.
Snälla Coral.
Jävlar!
Vi räknar väl?
Tiotusen till.
Tjejer, vi har…
…4 312 000 euro!
Vad är planen nu?
Vi måste lämnar ön så fort vi kan. Romeo letar efter pengarna.
-Färjan till Cádiz går kl. 12. -Ska vi ta gorillornas skåpbil?
Vindrutan är trasig. Vi kommer inte genom tullen.
-Då snor vi nåt diskretare. -Varför inte hyra, som vanligt folk?
Jag har körkortet i plånboken.
Jag följer med.
Klä på dig, Gina. Du kör dit oss, sen dumpar vi skåpbilen.
Coral, stanna här och vakta Moisés in i det sista.
Vi ringer när vi är i hamnen.
Men hur ska hon komma dit? I taxi?
-Jag kollar om bågen utanför funkar. -Bra tänkt, Fermín!
Nu är vi nära.
Vi är nära.
Bågen funkar. Jag drog ut kablarna så att du kan tjuvstarta den.
Bra. Då tar jag pengarna. Ni kan inte knalla runt med fyra miljoner.
Hämta en handduk. Han fläckar ner soffan.
Jag har förlorat mycket blod, Romeo. Jag behöver komma till sjukhus.
Det är ingen fara.
Kulan gick genom kroppen och vi behöver snacka.
Var är Moisés?
Jag vet inte.
Ring honom.
Hej. Du har ringt till…
Du kidnappade vår mamma, Romeo.
En gammal, sjuk kvinna.
Vad förväntade du dig?
Du lät oss inte ens prata med henne.
Jag vet inte var hon är.
Du vill veta var din mamma är. Jag vill veta var mina pengar är.
Vi blev rånade.
Jag förstår att det låter konstigt.
Jag vet inte hur fan det gick till.
Jag tror att det var hororna som vi begravde.
Jag trodde att de var döda.
Men en av dem hade en tatuering på armen.
Det var Wendy, jag är säker.
Det var Wendy.
Det är inte varje dag folk uppstår från de döda.
Inte konstigt att Romeo blev förvånad.
När han fick veta att jag levde
kände han samma sak som första gången han trodde jag var död.
Det han kände då var rädsla.
Och ändå begravde han mig levande.
Så är det med destruktiva förhållanden.
Den man älskar med besatthet vill man också döda.
Men att jag skulle komma tillbaka när han hade sörjt mig kom oväntat.
Det han kände nu var…
…svindel.
Och svindel kände jag också när jag låg där på pengarna
och insåg att i det där badkaret fanns både min frihet och min undergång.
För Romeo skulle jaga mig hela livet för att jag stal pengarna,
men framför allt för att jag levde.
Så jag tänkte att det enda sättet att undvika att han fick veta…
…var att döda Moisés.
Kolla att bilen är kvar i betongen.
Jag vill hyra en stor bil med stort bagageutrymme.
Den största ni har, med fullriskförsäkring.
Är ni säker på att ni kan köra?
Huvudsaken är att jag kan nypa ihop.
Vi betalar hyran och handpenningen kontant.
Här säger vi adjö.
Du ska få en sak.
De här är dina.
-Vart ska jag ta vägen? -Hem, Fermín.
Du måste tillbaka.
Du har förtjänat din frihet.
Gå nu.
Hälsa din mamma att jag tyvärr måste stå över söndagspaellan.
Då blir hon besviken.
Hon skulle ha gillat dig.
Mamma, alltså.
Om du och jag hade träffats nån annanstans…
Vem vet?
-Det hade inte blivit nåt. -Vi fick en konstig start.
Jag har betett mig illa, Wendy.
Men du har fått mig att förändras.
Vi kanske kunde gå på bio.
Du trängde in mig en toalett, ströp mig med ditt skärp
och tryckte in en sedel i min mun.
Är det "en konstig start" för dig?
Hör på.
När jag sköt dig i gropen…
…var det för att döda dig.
På riktigt.
Jag siktade inte på handen.
Jag siktade på det föraktliga…
…och depraverade kräket framför mig.
Men när du låg där i badkaret…
…alldeles blodig…
…och såg på mig med…
…skräck i blicken…
…så insåg jag vad jag inte vill vara.
Så om du har förändrats, grattis.
För min del…
…är hatet borta.
Förlåt för det jag gjorde.
Hej då.
-Och om han går till polisen? -Det gör han inte.
Han har dödat en man, skadat en annan och rånat en hallick på miljontals euro.
Mina känslor för Coral var det enda rena i mitt liv.
Du och din bror förvandlade det till smuts.
Ja?
Vem var det?
Det var Xuan.
Han sa att i bilen…
…finns bara elektrikerns lik.
Inget spår av tjejerna.
Det finns alltså två möjligheter.
A: Att flickorna själva grävde sig ut genom fem kubikmeter snabbetong.
Eller B:
Att din bror…
…grävde upp dem.
Nå, vilket tror du på? A eller B?
Jag vet inte.
Han vet inte!
Men ni är ju som siamesiska tvillingar. Ni gör allt tillsammans.
Eller snarare…
Du gör allt han säger.
Vad fan snackar du om?
Det smärtar mig att säga det, Christian.
Men din och Moisés relation…
…är inte bra för dig.
Han gör så att du inte vet vem du är.
Eller ännu värre, vem du ska vara.
En äventyrare som reser till Namibia?
Eller en torped som löser upp folk i syrabad?
Det finns bara ett ord för det där.
Patetiskt.
För du kunde ha stuckit ensam.
Men det är klart, en osjälvständig parasit klarar ingenting själv.
Så går det med familjer utan pappa.
Barnen blir trasiga.
Var i helvete är mamma?
Romeo.
Oroa dig inte.
Hon har det fridfullt.
Vi kan hälsa på henne.
Du måste släppa mig, Coral.
Vi höll på att råna Romeo när ni rånade oss.
Vilken brottssåpa!
Varför skulle ni råna Romeo?
Han kidnappade vår mamma för att förhindra att vi stack.
Vi skulle byta pengarna mot henne.
Oj då… Stora stygga vargen har tagit stackars mormor.
Min mammas situation är mycket tragisk.
Romeo vet att vi tänkte råna honom.
Vi är körda. Fattar du inte?
Nej.
För det är alltid vi tjejer som råkar värst ut.
Det där är bara ett litet bråk bröder emellan.
Sjuka bröder.
Det är slut på det.
Minns du när du berättade om din man?
Destruktiv kärlek fungerar så. Jag var stolt över allt jag slutat med.
Att sminka mig, ha urringat, träffa vänner…
Jag trodde att jag var med den rätte, med mitt livs kärlek.
Mamma sa alltid att jag skulle vänta på den rätte.
Och det är lustigt, för man uppmanas ju att jämföra allt i livet.
För att välja hitta rätt hårfärg, hitta ett jobb man gillar,
en tv-serie man vill se…
Men inte det där.
När man tror att man har hittat rätt gör man allt för att det ska funka,
medan man gräver sig allt djupare ner.
Till slut är man så långt ner att man inte längre ser nånting.
Man sabbar sitt liv och är nöjd med det.
Det blir en vana.
Som rökning.
Eller träning.
Jag vande mig vid att stå i skuld till Romeo för mitt liv.
Pappa var ett svin som slog mamma.
En natt kom han hem full som vanligt.
Han gav sig på mamma som ett jävla djur.
Så jag dödade honom. Jag var bara 15 år.
Romeo ställde inga frågor. Han hjälpte mig att begrava honom.
Han lät oss bo hos honom.
Jag, min bror och min mamma.
Hur skulle jag kunna avgöra om det han gjorde var rätt och fel?
Det är så man hamnar längst ner i skitkedjan.
Du insåg det för två år sen. Jag insåg det i går.
Det är den enda skillnaden mellan oss.
Visst, vi är ju själsfränder…
Nej, bara avskum som dras till varandra.
Nej, vännen. Nej…
Jag har bara förstört mitt eget liv.
Men du… Hur många kvinnor har du krossat?
Trehundra? Fyrahundra?
Du kommer med ditt lilla scoutleende och ser ut som om du varit på stranden,
när du i själva verket har begravit en flicka ute i öknen.
Du är…
…det djupaste mörker jag nånsin har stött på…
…bakom en leende tomtemask.
Kanske är det det jag lockas av.
För ärligt talat skulle jag kunna kyssa dig nu.
Knulla, till och med.
Ja… Jag som inte ens är intresserad av sex, men med dig är jag det.
Tänk dig!
Vilket par vi hade kunnat bli.
Men du är ju en sån vidrig jävel…
…att jag föraktar dig djupt.
Nästan lika djupt som jag föraktar mig själv.
Och det är djupt.
Hon var min mamma.
Hon var sjuk, din jävel.
Hon hade alzheimer.
Bara ett fegt kräk ser sin mamma lida utan att göra nåt åt det.
Hon hade fem klara minuter om dagen.
Och 23 timmar och 55 minuter av delirium.
Ingen förtjänar att leva så. Därför befriade jag henne.
Jag behövde bara ge henne ett glas läsk med pentobarbital.
Hon drack den med sugrör i sin rullstol.
Sen somnade hon.
Tänk om vi alla kunde få ett sånt slut.
Nu ska du och jag åka till rånplatsen.
Nej.
Jag kan inte åka nånstans, Romeo.
Det kan du visst.
Och du ska säga exakt vart Moisés och tjejerna tog vägen.
Jag klarar det inte.
Jag håller på att dö.
Nej, oroa dig inte. Det är ett rent skotthål, säger jag ju.
Vi häftar ihop det sen.
Ta med dig honom, Cachopo. Ge honom en ny handduk.
Och kaffe, så han klarnar till.
-Färjan går snart. -Vi kan inte åka utan Coral.
Och om hon inte kommer?
Tänk om Moisés har tagit sig loss och hämtat Romeo?
Om vi åker dit dödar de oss.
Färjan är vår väg till friheten.
Vilket vackert avsked, Moi.
Våra gemensamma minnen blir bara bättre.
Minns du historien om knarkaren och hallicken?
Men i stället för en dokusåpa kan de göra en film om oss:
Destruktiva och kåta.
Vet du vad?
Du är nog kär i mig trots allt.
Det här är andra gången du låter bli att döda mig.
Du är det djupaste mörker jag nånsin har stött på.
Men du är ju en sån vidrig jävel att jag föraktar dig djupt.
Christian!
Det här är andra gången du låter bli att döda mig.
Du kom tillbaka.
Du har helt rätt om nästan allt.
Jag borde inte ha räddat dig.
Vi är dåliga för varandra.
Och jag är ett svin.
Men vet du vad?
Jag trivdes som skrupelfritt svin.
Tills jag började lyssna på dig.
Det var då problemen började för mig, med dina jävla frågor.
Ditt moraliska jävla samvete.
Men det är slut med det nu.
Du gör det inte.
Här har du, ditt jävla svin!
-Han har gömt sig. -Kom.
Coral…
Den jäveln.
Vi skulle inte ha tagit med Moisés. Kom nu, Coral.
Han gömmer sig. Kom nu.
Kör ut bilen, Gina. Vi ska härifrån.
Coral!
-Vart åkte din bror och tjejerna? -Jag vet inte.
Jag lovar att jag inte vet.
Jag behöver komma till sjukhus.
Lugn, vi ska dit snart, men först ska vi försöka minnas.
Var var ni, Cachopo?
Vi låg här med ansiktet mot marken, alla fyra.
Där låg Xuan.
Här låg jag.
Moisés låg här och Christian där.
Lägg dig ner.
Lägg dig där.
Där.
Jag vill göra mig en bild av skeendet.
Romeo.
Kör mig till sjukhus.
Snälla.
Det kommer jag inte att göra. Jag är ledsen.
Du är min brors bror.
Men jag har ändå hållit av dig.
Moisés och jag var ett.
Som ler och långhalm.
Sen kom du och sådde split mellan oss.
Och därför ska du bort.
Stanna, Coral! Vi måste åka. Det är över. Vi har pengarna. Vi är fria.
Det är inte över förrän den jäveln är död.
Det är härdat glas, Coral.
Det är skottsäkert.
Coral.
Det är över.
Sluta förstöra för dig själv. Sluta uppsöka problem.
Låt det få vara slut, Coral.
Blicka framåt.
Hör på mig.
För att börja ett nytt liv…
…måste vi ha frid inombords.
Utan all den här skiten på våra axlar. Kom nu.
Snälla, kom.
Ibland är det omöjligt att ta sig ur en destruktiv relation.
Fast man vet att den kommer att kosta en livet
är man få fast i den att man inte har nåt val.
Men den dagen…
…klarade jag det.
-Romeo? -Moisés.
Rånarna dödade din bror.
Jag är här med Cachopo.
De sköt honom och han förblödde här på vägen.
Vi kunde inte rädda honom.
Det jag inte visste var att genom att ge mig av
tvingade jag tillbaka Moisés in i en annan relation.
En som var mycket fördärvligare och giftigare än vår.
Hans relation med Romeo.
Vad har vi gjort av våra liv, Moisés?
Jag kidnappade din mor.
Du stal mina pengar på grund av tvivlet, fiendskapen
och missämjan som Coral har skapat mellan oss.
Jag vet att du grävde upp dem ur betongen. Det hade jag också gjort.
Men jag var förblindad av den bitterhet som de jävla subborna sått mellan oss.
De lurade oss att de var goda och att vi var förtappade.
Och nu är Christian död.
Han är död.
Och vi har förlorat.
Vi har förlorat ett slag.
Men inte kriget.
Undertexter: Karl Hårding