‎UN SERIAL NETFLIX
‎O să vă spun povestea de unde rămăseserăm.
‎Mi-au ucis fratele ‎și l-am îngropat ca pe un câine.
‎Lângă tatăl meu.
‎L-am lăsat acolo dintr-un motiv simplu.
‎Dacă nu știe nimeni că ești mort, ‎nu pune nimeni întrebări.
‎Chiar dacă așa ajungi în rai ‎pe ușa din dos.
‎În acel moment, voiam doar să-mi văd mama,
‎care, dacă ați uitat cumva, ‎fusese răpită de Romeo.
‎Vreau s-o văd pe mama.
‎Sigur.
‎M-a ajutat să-i spun ‎că Christian al ei murise.
‎Iar semnele ei vitale m-au făcut să cred
‎că era liniștită și poate se odihnea.
‎Sigur, pe atunci nu știam ‎că Romeo o omorâse,
‎o băgase într-un congelator ‎și o decongelase
‎ca să-i pot spune ‎cât de vinovat mă simțeam.
‎După câteva zile, când Romeo mi-a spus ‎că ea se stinsese la azil, l-am crezut.
‎Habar nu aveam că acele două morți ‎aveau să-mi schimbe viața.
‎Pentru că, neștiind acele mici detalii,
‎eu și Romeo ‎aveam să redevenim de nedespărțit.
‎Formam o minunată familie ‎cu cel care mi-o ucisese pe a mea.
‎De la condus prostituate la striptease, ‎ajunsesem să duc fetele la școală.
‎Nu vreau să te întorci la club ‎pentru un timp.
‎Trebuie să-ți revii după tot ce ai pățit.
‎Ce vrei să fac?
‎Să-ți iei concediu, nu?
‎Te duci la restaurante.
‎Ieși cu motocicleta.
‎O carte bună.
‎Nu știu, la naiba!
‎Puțină liniște. Toți o merităm.
‎O carte bună?
‎Ia să vedem…
‎În sfârșit, aveam o viață ca-n povești.
‎Alături de psihopatul ‎care-mi ucisese mama.
‎Pe când secretul ticăia ca o bombă cu ceas ‎ce avea să explodeze în câteva luni,
‎noi pescuiam, luam micul-dejun ‎și cântam ca într-un film de Crăciun.
‎În paralel, le căutam pe cele trei femei ‎care ne distruseseră.
‎Și curând aveam să aflăm
‎că erau la doar 1,854 kilometri depărtare.
‎Și că și ele duceau o viață nouă.
‎Asta e casa. ‎Cea mai bună din câte am găsit.
‎Îmi place. E frumoasă.
‎Nu e singurul motiv, Gina.
‎Suntem vecine cu poliția.
‎Nimeni nu ne va căuta aici.
‎Și noi urma să ne făurim ‎noua noastră viață
‎pe o bombă ‎ce avea să explodeze cândva.
‎Furaserăm patru milioane ‎de la proxenetul nostru.
‎Iar asta nu se uită cu ușurință.
‎Să ascundem jumate în casă ‎și jumate afară! Că nu se știe.
‎Am deschis o brutărie în oraș, ‎să spălăm banii.
‎Din prostituate trăind de pe o zi pe alta, ‎ajunseserăm brutărese.
‎După munca de noapte, ‎ieșiserăm la soare, cu paharul în mână.
‎După viața sub lacăt,
‎libertatea în largul mării.
‎De acolo până la o idilă cu instructorul ‎de scufundări mai era doar un pas.
‎- Gina, ți-e mai bine? ‎- Nu prea.
‎Nu-ți face griji! ‎E normal să-ți fie rău la început.
‎- O să treacă cu timpul. ‎- Nu cred că o să treacă.
‎Sunt gravidă. În luna a cincea.
‎Dacă ești gravidă, ‎nu te poți scufunda, știi?
‎Da. Nu poți face multe ‎când ești gravidă.
‎De pildă, să fii îngropată ‎sub o placă de ciment.
‎Atunci, odihnește-te! Bine?
‎Toni, te simți bine? S-a întâmplat ceva?
‎Ce să zic, credeam că flirtăm.
‎N-am știut că aștepți un copil ‎și că ai probabil un iubit sau un soț.
‎Te rog să mă ierți.
‎Nu, eu… nu am un iubit.
‎Mama e una dintre ele? Sau ambele?
‎Dacă vrei să crezi asta, sigur.
‎Să spunem că există un tată, ‎dar el nu mai e în viața noastră.
‎El aparține trecutului.
‎Și eu am încheiat o relație ‎de domeniul trecutului.
‎- Povestește-mi! ‎- Te-aș plictisi. Nici vorbă.
‎Serios că nu. ‎Ador poveștile de iubire. Vino aici!
‎Haide!
‎M-am însurat la 33 de ani, ‎convins că era iubirea vieții mele.
‎Ne-am cunoscut la Sanfermines. ‎Am chemat-o la Almería.
‎Ce romantic!
‎A acceptat pur și simplu. Și a venit.
‎A fost singura oară ‎când i-am citit încântarea în priviri.
‎- De ce? Ce s-a întâmplat? ‎- Eram topit după ea, ca un cățeluș.
‎Sugeram planuri întruna, ‎iar ea accepta, dar cu jumătate de gură.
‎Îmi spuneam ‎că se simțea bine și era fericită.
‎„Doar că e bască și se exprimă altfel.”
‎Nu era asta. ‎Pur și simplu nu era îndrăgostită.
‎Și eu am avut povești de iubire ‎care nu merită aplaudate
‎sau sărbătorite sau imortalizate.
‎Și am încercat, știi?
‎Am încercat în fel și chip, dar…
‎Cum vezi, am ajuns să fiu mamă singură.
‎Dacă e iubire, nu trebuie să încerci. ‎Ajunge să fii cu persoana potrivită.
‎Fir-ar!
‎Bine.
‎Nu era o surpriză că Gina se îndrăgostise.
‎Dar când a văzut că puteai șterge trecutul ‎și privi spre viitor,
‎Wendy a decis să riște și ea.
‎Cu fata de la benzinărie.
‎A început să se ducă mai des acolo, ‎ca s-o vadă.
‎Deci trebuia să golească rezervorul ‎mai repede.
‎Așa că a început să dea ture prin oraș.
‎Dar asta dura prea mult. ‎Așa că a ales calea cea mai rapidă.
‎Într-o zi, după 175 de litri ‎de benzină de 95,
‎Wendy a obținut ce voise.
‎Vrei să te întreb ce faci când termini?
‎De ce?
‎Ca să… te iau cu motocicleta, ‎să dăm o tură.
‎Am o iubită.
‎Ce?
‎Și eu am crezut ‎despre casete că erau pe veci.
‎Și uite!
‎Da.
‎Ascultă!
‎Termin la șapte.
‎Deci îți place aici?
‎E departe de oraș.
‎E frumos.
‎Ți-e teamă să nu fii văzută cu mine.
‎Am o iubită. ‎Nu vreau să-și facă griji fără motiv.
‎Lumea vorbește mult pe aici.
‎Te-am invitat să dăm o tură ‎ca să ne mai cunoaștem.
‎N-am multe prietene aici.
‎Sigur. Nu știu, ce…?
‎- Ce vrei să știi despre mine? ‎- Nimic anume. Cum e viața ta de zi cu zi.
‎Ia să vedem…
‎Marțea trebuie să fiu atentă, ‎pentru că vine cisterna
‎și am grijă să nu parcheze careva ‎pe rezervor. Sunt 20.000 de litri.
‎Și întotdeauna e un bou ‎care se parchează acolo.
‎Apoi mă asigur că e apă în găleți,
‎pentru spălat parbrize.
‎Altfel, întotdeauna e cineva
‎care spune: „Fată, nu e apă în găleată.”
‎Și detest să mi se spună „fată”.
‎Dar partea cea mai importantă e ‎când mă gândesc ce fac în ziua liberă.
‎Dacă am mai multe, mă duc la Madrid.
‎În orașele mici, și planurile sunt mici.
‎Sunt mici, dar sunt…
‎foarte frumoase.
‎Dar tu? Ce planuri ai?
‎Niciunul.
‎Am renunțat la toate. La planuri.
‎De ce?
‎Am avut o iubită.
‎Iar când m-a părăsit…
‎am crezut că planurile fuseseră de vină.
‎Fiindcă uneori dai de belea ‎ca să le faci să reușească…
‎Și e greu să mai dai înapoi.
‎Dar e o minciună.
‎Nu planurile sunt de vină.
‎Uneori,
‎nerăbdarea și…
‎și graba…
‎de a obține ce vrei te fac…
‎să comiți greșeli.
‎Și acum?
‎Acum nu mă grăbesc.
‎Acum aștept ca lucrurile să se întâmple.
‎Și eu încercam să îmi fac planuri.
‎Să fiu fericită din toate puterile ‎și să uit trecutul.
‎Dar zi de zi,
‎când se făcea noapte,
‎începeau coșmarurile.
‎De cum mă urcam în pat, ‎realitatea mă sufoca.
‎Simțeam că mi se striveau plămânii ‎și că aerul cântărea 100 de tone.
‎Aveam impresia că mă fac una cu salteaua.
‎Nu puteam să respir.
‎Nu puteam să dorm.
‎Nu puteam suporta tăcerea.
‎În vreme ce Wendy și Gina își luau zborul, ‎eu mă prăbușeam.
‎Dar mai era cineva obsedat de trecut.
‎De trecut și de ascunderea lui ‎din fața lui Moisés.
‎Ce faci, Tatuatule? Îmi bei toate berile?
‎Și mai mult, la cât timp îți trebuie.
‎Mai mult decât o mireasă.
‎Tatuatule,
‎băi golanule!
‎Nu știam că ești bun prieten cu Moisés.
‎Am dat câteva petreceri împreună.
‎Se poate?
‎Ce mai faceți?
‎Ce vraiște e aici!
‎Știu că unele dintre voi ați vorbit.
‎Poate că ați aflat toate între timp
‎despre tragedia ‎petrecută la club acum trei luni.
‎O să vă explic.
‎Ghinionul a făcut ‎ca pe ușă să intre Christian
‎și să nu ne dăm seama cât de serios ‎îl amenințau boarfele alea.
‎Apoi a fost moartea mamei lui Moisés.
‎Între noi fie vorba, am eutanasiat-o
‎ca să o eliberăm de boala ei ce se agrava ‎și care, cum știți, era cumplită.
‎Cumplită.
‎Astea sunt lucruri dureroase.
‎Mai ales pentru mine. ‎Și de-aia vreau să le dau uitării.
‎Deci dacă vreuna discutați asta ‎cu cineva, oricine ar fi,
‎vă fac bucăți.
‎Pe voi
‎și doi membri ai familiei.
‎De voi depinde să dăm pagina.
‎Și ca să vă arăt că sunt hotărât ‎să întoarcem spatele trecutului,
‎se vor schimba multe la Las Novias, ‎începând cu condițiile de lucru.
‎Apropiați-vă!
‎Haideți!
‎De acum înainte, la acest club
‎nu vor mai fi fete mințite, ci angajate.
‎Vă faceți treaba, vă achitați datoria
‎și sunteți libere.
‎Se vorbește de traficul de carne vie.
‎M-am și interesat pe Wikipedia, ‎că nu vreau să fiu acuzat de asta.
‎Deci promit că se termină cu amenințările,
‎cu reținerile sau cu majorarea sumelor ‎pe care mi le datorați.
‎Adică… nu ne mai ceri bani pentru farduri?
‎- Sau prezervative? ‎- Sau lenjerie?
‎- Nu. ‎- Și cum o să faci asta?
‎Negociem prețul, ca la magazin.
‎Singura mea condiție
‎e tăcerea voastră.
‎Bine?
‎Minunat! Fetelor, la treabă! ‎Fiți sexy și zâmbiți!
‎Haideți!
‎Azi e prima zi din noua voastră viață.
‎Tatuatule, așteaptă!
‎E ceva
‎la care m-am gândit.
‎Cu toate discuțiile astea cu Moisés,
‎cu hlizitul,
‎cu berile…
‎Nu cumva ți-a scăpat ceva
‎despre moartea tragică a fratelui lui?
‎Sigur că nu, Romeo. ‎Ce? N-ai încredere în mine?
‎N-am încredere în cei care beau.
‎Fiindcă ei vorbesc mult.
‎Dacă mi-ai spune: „Șefule,
‎a fost ultima mea băutură, mă las,”
‎ar fi altceva. Dar pune-te în locul meu!
‎Deunăzi, te-ai dus cu Moisés ‎să mâncați la bar
‎și v-ați întors criță.
‎Eu cum mă simt? Nasol. Mă simt nasol.
‎Fiindcă mi-e că la al treilea whisky ‎îți umblă gura.
‎Romeo, cu tot respectul, da?
‎Cred că exagerezi puțin.
‎Chiar așa?
‎Da. Pentru că una e să fii șeful meu, da?
‎Alta, să îmi spui ‎cu cine mă pot vedea sau bea.
‎Nici taică-meu nu mi-a spus vreodată.
‎Tu confuzi rolul de șef ‎cu cel al Papei de la Roma.
‎Nu-i așa?
‎Ești un nemernic.
‎M-ai pus la punct, nemernicule.
‎Da. Papa de la Roma.
‎Nemernicule.
‎Bine, fie.
‎Acum o să-ți vorbesc ca șef, ‎despre munca ta.
‎Te duci în Cuba. Tocmai te-am promovat.
‎Julián caută informații ‎despre cele trei japițe.
‎- Nu mă pot duce acum, Romeo. ‎- De ce nu?
‎M-am cuplat cu Marisol, mă mut cu ea.
‎Înțeleg. Oferta trebuie să fie ‎mai suculentă. Îți triplez salariul și…
‎Da, la naiba! Poftim! ‎Douăzeci și cinci de mii diurnă.
‎- Serios? ‎- Sigur.
‎Băga-mi-aș!
‎Ce îi spun lui Marisol? ‎I-am zis că sunt comerciant.
‎Ești comis voiajor cu interese în Cuba.
‎Pleci astăzi, deci trebuie s-o suni.
‎Și vreau să te aud vorbind cu ea.
‎Repede, sun-o! Sun-o!
‎Bună, Marisol!
‎Sunt la muncă. Ascultă, am fost promovat.
‎Un coleg ne-a lăsat baltă, ‎trebuie să mă duc în străinătate.
‎Da, plec astăzi.
‎Nu știu, câteva luni.
‎Uite…
‎Marisol, ascultă… Nici eu n-am crezut ‎că trebuie să plec.
‎A închis!
‎Papa de la Roma, ticălosule!
‎N-o să mai spui nimic, jigodia naibii!
‎Ce scârbos, băga-mi-aș!
‎Caltaboș!
‎Adu-mi o cămașă curată ‎în camera fetelor!
‎Și lada cu scule. ‎Avem un proiect de bricolaj.
‎Calmează-te!
‎Nu-ți irosi energia!
‎O să fii foarte comod acolo.
‎O să fie grozav, vei vedea.
‎Foarte bine, Caltaboș.
‎Ești un artist.
‎Hai, să mergem!
‎Așa treceau zilele și nopțile albe.
‎Dar după trei luni se întâmplă ceva ‎ce avea să schimbe totul din nou.
‎Aruncându-ne în mijlocul nenorocirii.
‎Mami!
‎De ce te-ai trezit așa de devreme?
‎Nu eram obosită.
‎Am vrut să-ți zic ‎că Toni vine azi cu un prieten.
‎Cică are multe în comun cu tine.
‎Cu mine?
‎Da. Îl cheamă Pau.
‎Pau.
‎S-a întâmplat într-o duminică, ‎la un grătar,
‎tocmai când începeam să mâncăm.
‎- Hotdogi. ‎- Așa e. Hotdogi.
‎Poate n-ar trebui, dar voi fi îndrăzneț.
‎Nu-mi mai amintesc cum se procedează,
‎dar mai e timp până naști ca să te întreb ‎dacă vrei să te muți cu mine.
‎Ăsta e planul A, ‎fiindcă nu suntem de mult împreună
‎și știu că sună țăcănit, ‎dar am și un plan B.
‎Ce aș vrea de fapt e să ne căsătorim.
‎Mă duc în bucătărie, ‎după un pahar cu apă.
‎Cred că mi-a scăzut tensiunea.
‎Mă întorc imediat.
‎Gina!
‎Nu vreau să crezi că profit de situație. ‎Un cuplu nu se face cu un copil, dar…
‎Vreau să fiu acolo cu tine ‎când se naște.
‎Dar nu știi nimic despre el, Toni. ‎Nu știi nimic despre trecutul meu.
‎Nu contează. ‎Și eu am un trecut ca toată lumea.
‎Nu ca mine, Toni.
‎Toni,
‎tu nu știi de unde vin eu.
‎Nu știi nimic despre mine ‎sau de ce sunt aici.
‎Atunci spune-mi!
‎Spune-mi!
‎Am un băiat.
‎Practic, l-am abandonat în Cuba.
‎Am vrut să-i ofer o viață mai bună, ‎dar când am ajuns aici, a fost pe dos.
‎Poftim.
‎Un băiat e o veste bună.
‎De ce nu-l aduci aici?
‎Și dacă accepți, putem fi o mare familie.
‎Gina, eu vreau un viitor alături de tine.
‎Iar dacă trebuie,
‎voi aștepta.
‎Uită tot ce am spus acolo!
‎Uită planurile A și B!
‎Continuăm cu planul C?
‎Care e planul C?
‎Grătarul de duminică.
‎Da?
‎Planurile idilice din mintea Ginei
‎aveau să schimbe totul radical,
‎și nu în bine.
‎S-a întâmplat exact în clipa ‎când a decis să-și sune mama
‎de la singura cabină telefonică, ‎la zece kilometri de orașul nostru.
‎Acel apel avea să deschidă o fisură
‎prin care trecutul ‎avea să revină în viețile noastre
‎și să ni le distrugă.
‎Eu sunt, mami.
‎Carmen!
‎Nu vreau să stăm la taclale.
‎Voiam doar să-ți spun că am niște bani ‎și că îl aduc pe Carlitos aici, în Spania.
‎Nu credeam că o să mai dai vreun semn.
‎Cum îți merge?
‎Bine, mami.
‎Bine.
‎Ție?
‎Bine, fetița mea.
‎Am locuit la Remedios.
‎Tatăl tău a găsit o slujbă.
‎Serios?
‎Da, iubito.
‎Iar lui Carlitos îi merge bine la școală, ‎cu verii lui.
‎- Suntem bine cu toții. ‎- Mă bucur să aud asta.
‎Carmen!
‎Știu că ți-a fost groaznic.
‎Și că ți-a fost greu cu bărbații ăia.
‎Dar n-am crezut… că aveau să se poarte ‎așa de urât cu tine.
‎Tu știi ce probleme avem aici ‎de când lumea, draga mea.
‎Iar bărbatul ăla mi-a dat bani ‎pentru treaba lui tata.
‎Părea cumsecade ‎și n-am știut ce să fac.
‎Dar m-am gândit la tine ‎în fiecare zi, scumpo.
‎Crezi că mă poți ierta într-o bună zi?
‎Știi ceva, mami?
‎Dacă totul merge cum ar trebui,
‎ai putea veni și tu cu tata aici.
‎Să stați peste vară.
‎Mai aștept un copil, mamă.
‎Poftim?
‎Ce veste minunată!
‎Peste doar o lună.
‎Și am un prieten.
‎De fapt, nu e doar prieten.
‎E mai în vârstă și aventuros.
‎Și e foarte atent cu mine, mami.
‎E instructor de scufundări.
‎Ieșim întruna în larg.
‎E un bărbat bun, mamă.
‎O știu.
‎Și simt că lucrurile ‎vor merge minunat de-acum.
‎Carmen!
‎Cât mă bucur să aud că totul merge bine.
‎Sunt foarte fericită.
‎Ești liberă, bunicuțo!
‎Și bogată.
‎Și nepotul meu?
‎Se întoarce după-amiază.
‎Iar noi nu ne mai vedem niciodată.
‎Ce este?
‎Unde?
‎Ce e?
‎Te sun eu înapoi.
‎Moisés!
‎Le-am găsit.
‎Sunt pe coastă, în Almería.
‎Subtitrarea: Nicu Teodorescu