СЕРІАЛ NETFLIX
Розповім цю історію з місця, де ми закінчили.
Коли мого брата вбили, я поховав його в пустелі як собаку.
Поруч з батьком.
Я лишив його там з простої причини.
Якщо ніхто не знає, що ти мертвий, ніхто не ставить питань.
Навіть якщо ти ввійдеш у рай задніми дверима.
Тоді я хотів лише побачити мою матір,
яку, якщо ви забули, викрав Ромео.
Я хочу побачити матір.
Звісно.
Сказавши їй про смерть Крістіана, мені полегшало.
Почувши її життєві показники, я подумав,
що їй спокійно й вона відпочиває.
Звісно, тоді я не знав, що Ромео її вбив,
запхав у морозилку й розморозив,
щоб я міг їй висповідатися.
Коли через кілька днів Ромео сказав, що вона померла в лікарні,
я йому повірив.
Я гадки не мав, як ці дві смерті змінять моє життя.
Бо через незначний брак інформації
ми з Ромео знов станемо нерозлучними.
Я створив чудову сім'ю з людиною, яка вбила мою.
Я вже возив не шльондр на стриптиз,
а дівчат до школи.
Я не хочу тебе в клубі. Принаймні поки що.
Тобі треба пережити все, що сталося.
І що мені робити?
Візьми відпустку.
Трохи ресторанів.
Поїздки на велосипеді.
Гарна книга.
Не знаю.
Трохи спокою. Ми на це заслужили.
Гарна книга?
Дивіться, спершу…
Я нарешті мав своє ідеальне життя.
Із психопатом, який вбив мою маму.
Поки цей секрет тікав, як годинникова бомба,
що вибухне за кілька місяців,
ми рибалили, снідали
і співали, як у різдвяному фільмі.
Тим часом ми шукали трьох жінок, які нас знищили.
І скоро ми мали дізнатися,
що до них лише 1 854 км.
І в них теж нове життя.
Ось цей дім.
Найкращий, що я знайшла.
Мені подобається. Він гарний.
Джино, це не єдина причина.
Ми біля Цивільної гвардії.
Тут нас ніхто не шукатиме.
Ми теж будували своє нове життя
на бомбі, що рано чи пізно вибухне.
Ми вкрали чотири мільйони євро в нашого сутенера.
Таке так просто не забувають.
Треба сховати половину в домі, а половину в іншому місці.
Про всяк випадок.
Ми відкрили в місті пекарню для відмивання грошей Ромео.
І перетворилися зі шльондр-утікачок на кондитерок.
Від роботи вночі до задоволення вдень на сонці з мохіто в руці.
Від життя під замком
до плавання у відкритому морі.
А звідти до закоханості в інструктора з дайвінгу
зовсім трохи.
-Джино, ти як? Тобі вже краще? -Щось не дуже.
Не хвилюйся. Першим часом буває морська хвороба.
-Вона швидко мине. -Я так не думаю.
Я вагітна. П'ять місяців.
Вагітним не можна занурюватися. Ти ж розумієш?
Так, знаю. Вагітним багато чого не можна робити.
Наприклад, бути похованими в бетоні.
Тоді трохи відпочинь. Добре?
Тоні, усе нормально?
Щось не так?
Ну, я думав, ми фліртуємо.
Я не знав, що ти вагітна, і маєш хлопця або чоловіка.
Будь ласка, пробач.
Ні, я не маю хлопця.
Мати — хтось із них? Або вони обидві?
Якщо дивитися із цього боку — так, звісно.
Скажімо, батько є, але він більше не в нашому житті.
Він у минулому.
У мене теж були стосунки, які тепер у минулому.
-Розкажи. -Ні, тобі буде нудно.
Ні, правда. Я люблю любовні історії. Ходи сюди.
Ну ж бо.
Я одружився в 33. Думав, що знайшов жінку свого життя.
Ми познайомилися на Сан-Ферміні. Я покликав її в Альмерію.
Це так романтично.
Вона погодилася. Ось так. І ми поїхали.
Це був єдиний раз, коли я бачив у її очах захоплення.
Чому? Що сталося?
Я був такий закоханий у неї. Наче цуценя.
Завжди пропонував плани,
вона погоджувалася, але не дуже охоче.
Я думав, їй подобається, вона щаслива.
Просто вона баска й виражає це інакше.
Але ні. Вона не була закохана.
Я теж маю історії кохання, не варті оплесків,
святкувань чи феєрверків.
А я намагалася.
Пробувала з усіх сторін, але…
Як бачиш, закінчила матір'ю-одиначкою.
Треба шукати не кохання. Потрібно бути з правильною людиною.
Чорт.
Гаразд.
Закоханість Джини не була сюрпризом.
Але, побачивши, що можна стерти минуле й дивитися вперед,
Венді теж зробила стрибок віри.
З дівчиною з заправки.
Вона почала їздити на заправку побачитися з нею.
Треба було використовувати бензин швидше.
Тож вона об'їжджала всі дороги міста.
Але це виходило надто довго.
І вона вибрала швидший спосіб.
Доки одного дня, після 175 літрів 95-го бензину,
Венді не зачепила правильну струну.
Хочеш, я спитаю, о котрій ти закінчуєш?
І навіщо?
Щоб… забрати тебе й покатати на моєму мотоциклі.
ВАЛЕНТИНА
Я маю дівчину.
Що?
Я думала, касети теж назавжди.
Тепер дивися.
Так.
Агов.
Я закінчую о сьомій.
Тобі подобається це місце?
Воно далеко від міста.
Тут дуже гарно.
Ти не хочеш, щоб нас побачили.
У мене є дівчина. Не хочу, щоб вона дарма хвилювалася.
Люди тут пліткують.
Я тебе запросила покататися лише щоб краще познайомитися.
У мене тут небагато друзів.
Звісно. Круто. Отже, я не знаю, що…
-Що ти хочеш про мене знати? -Не знаю. Нічого конкретного.
Про повсякденне життя.
Гаразд, дивися…
У вівторок я маю пильнувати, бо приходить цистерна,
тож треба, щоб не паркувалися біля люків.
Бо в цистерні 20 000 літрів.
І якийсь розумник завжди там запаркується.
Ще я завжди маю перевіряти воду у відрах
для миття лобових стекол.
Інакше хтось завжди каже:
«Дівчинко, у відрі немає води».
Ненавиджу чути це «дівчинко».
І найголовніше: більшість часу
я думаю, що робитиму у відпустці.
Якщо заощаджу, можна з'їздити в Мадрид. Бо в маленьких містах і плани маленькі.
Вони маленькі, але…
дуже гарні.
А ти? Які в тебе плани?
Жодних.
Я їх кинула.
Не хочу планів.
Чому?
Я мала дівчину.
І коли вона мене кинула…
я вважала, що… винні плани.
Бо іноді заради них влазиш у халепу й…
І потім важко вибратися.
Але це брехня.
Плани не винні.
Іноді
захоплення і…
і поспіх
отримати бажане змушують…
чинити нерозважливо.
А тепер?
Тепер я не поспішаю.
Я можу чекати, коли щось станеться.
Я теж намагалася будувати плани.
З усіх сил бути щасливою і лишити минуле позаду.
Але щодня,
коли наставала ніч,
починалися кошмари.
Щоразу, як я лягала в ліжко, реальність стискалася.
Мені здавалося, що легені зминаються, а повітря важить 100 тонн.
Мої груди наче провалювалися крізь матрац.
Я не могла дихати.
Я не могла спати.
Я не виносила тиші.
Коли Венді й Джина йшли, я занурювалася дедалі глибше.
Але був ще дехто одержимий минулим.
Минулим і тим, щоб Мойзес не дізнався правди.
Як справи, Татуйований? Ти хочеш усе моє пиво випити?
Він вип'є не тільки пиво, якщо баритимешся.
Ти збираєшся довше за наречену.
Татуйований,
покидьку.
Я не знав, що ви з Мойзесом так дружите.
Кілька разів були разом на вечірці.
Можна?
Як ви, дівчата?
Боже, який безлад.
Гаразд, я знаю, що ви говорили.
І, можливо, уже знаєте
про трагічні події, які відбулися в клубі три місяці тому.
Я вам поясню.
Крістіану не пощастило зайти у двері,
і ми не змогли оцінити серйозність пострілу тих сук.
Далі була смерть матері Мойзеса.
Ми всі вирішили зробити їй евтаназію,
щоб позбавити хвороби, що прогресувала.
Як ви знаєте, вона була жахлива.
Жахлива.
Це болісні факти.
Особливо для мене. Тому я хочу лишити їх у минулому.
Тому якщо ви говоритимете про це з іншими, хто б це не був…
я вас пошматую.
Вас
і двох ваших родичів.
Ви можете перегорнути цю сторінку.
І щоб показати вам, що я хочу лишити це в минулому,
у Las Novias багато що зміниться, починаючи з ваших робочих умов.
Підійдіть.
Ну ж бо.
Відтепер у цьому клубі
не буде ошуканих дівчат — будуть працівниці.
Ви працюєте, виплачуєте ваш борг,
і тоді ви вільні.
Усі говорять про секс-торгівлю.
Я навіть подивився у Вікіпедії, бо не хочу, щоб мене в цьому звинуватили.
Тож обіцяю, що більше не буде погроз,
вирахувань чи збільшення вашого боргу переді мною.
Тобто… ти більше не робитимеш вирахувань за макіяж?
-Чи презервативи. -Чи білизну, яку ми носимо.
-Ні. -І як ти це зробиш?
Обговорюватиму ціну, як у магазині.
Єдина моя умова…
це ваше мовчання.
Добре?
Згодні?
Чудово. Дівчата, до роботи. Сексуальні й усміхнені.
Ну ж бо!
Сьогодні перший день вашого нового життя!
Татуйований, зачекай.
Я тут
дещо думав.
Ці ваші розмови з Мойзесом,
усі ці ги-ги, га-га,
ваше пиво…
Ти б нічого не бовкнув
про трагічну смерть його брата, так?
Звісно, ні, Ромео. Що таке? Ти мені не довіряєш?
Я не довіряю людям, які п'ють.
Бо вони базікають.
Якби ти сказав: «Слухай, босе,
це був мій останній напій, тепер я питиму чай», —
це було б інше. Поглянь на це з мого боку.
Ви з Мойзесом пішли поїсти в пляжний бар,
і повернулися вгашені.
Як мені?
Хріново. Я почуваюся хріново.
Бо я думаю, що на третьому віскі ти почнеш базікати.
Слухай, Ромео, з усією повагою,
я думаю, ти трохи перебільшуєш.
Хіба?
Так. Бо одна річ — бути моїм босом.
А інша — казати, з ким бачитися і чи пити.
Мені цього навіть батько не казав. Ніколи.
Ти плутаєш боса й довбаного Папу з Ватикану.
Хіба ні?
От покидьок.
Як ти мене поставив на місце!
Так. Довбаний Папа з Ватикану.
Який покидьок!
Ну гаразд.
Тепер я з тобою говоритиму як бос. Про роботу.
Ти їдеш на Кубу. Я тебе підвищив.
Хуліан там шукає інформацію про тих трьох сук.
-Ромео, я не можу на Кубу. -Ні? Чому?
Ми щойно з'їхалися з Марісоль.
Розумію. Пропозиція має бути вагоміша.
Я потрою твою зарплату, і до того ж…
А, чорт з ним, ось.
25 000 євро на витрати.
-Серйозно? -Так.
Чорт.
І що мені сказати Марісоль? Я казав, що продавець.
Ти продавець у компанії з інтересами на Кубі.
Вирушаєш сьогодні, дівчині подзвониш.
І я хочу почути цей дзвінок.
Ну ж бо, дзвони їй.
Марісоль, привіт.
Так, на роботі. Слухай, мене підвищили.
Колега не впорався із завданням, я маю поїхати за кордон.
Так, слухай, я їду сьогодні.
Може, пару місяців.
Слухай…
Слухай, Марісоль, я теж не думав, що доведеться їхати.
Кинула трубку.
Довбаний Папа з Ватикану, виродку!
Ти більше нічого не скажеш, сучий сину!
Курва, це огидно.
Шафо.
Принеси чисту сорочку в кімнату дівчат.
І інструменти — треба попрацювати.
Спокійно.
Не марнуй сил.
Тобі там буде зручно, як удома.
Буде чудово, от побачиш.
Дуже добре. Молодець, Шафо.
Ти митець.
Усе, ходімо.
І так минали дні й безсонні ночі.
Поки через три місяці
не сталося те, що знов усе змінило.
Повернуло нам наші нещастя.
Мамі.
Ти чого не спиш так рано, люба?
Я не дуже втомилася.
Я хотіла сказати, що Тоні сьогодні приведе друга.
У нього з тобою багато спільного.
Зі мною?
Так. Його звуть Пау.
Пау.
Це сталося посеред недільного барбекю,
коли ми збиралися їсти.
-Хот-доги. -Так. Хот-доги.
Можливо, це варто наодинці, але буду сміливим.
Я робив це лише раз, і не пам'ятаю як,
але ще є час
до народження дитини, тож я хотів просити тебе
переїхати до мене.
Ну, це план А, бо ми разом недовго,
і це звучатиме божевільно, але є і план Б.
Я б хотів одружитися з тобою.
Я на кухню попити води.
Здається, у мене низький тиск.
Я зараз.
Джино.
Не думай, що я користуюся ситуацією.
Дитина не створює пари, але…
Я хочу бути поруч, коли вона народиться.
Тоні, ти про неї нічого не знаєш.
Не знаєш про моє минуле.
Це не важливо. Я теж маю минуле, як і всі.
Не таке, як у мене, Тоні.
Тоні,
ти не знаєш, звідки я.
Ти не знаєш про мене, чому я тут. Не знаєш нічого.
То розкажи мені.
Розкажи.
Я маю сина.
Я мала кинути його на Кубі, бо…
Я хотіла дати йому краще життя, але приїхала сюди й знайшла гірше.
Ось.
Син — це гарна новина.
Привозь його сюди.
Так. І якщо погодишся, будемо великою сім'єю.
Джино,
я хочу будувати майбутнє з тобою.
І якщо треба чекати,
я чекатиму.
Забудь усе, що я там сказав.
Забудь про плани А й Б.
Може, вчинимо за планом В?
І який це план В?
Недільні барбекю.
Так?
Ті щасливі плани, що тліли в голові Джини,
мали все кардинально змінити,
і не на краще.
Це сталося, коли вона вирішила подзвонити мамі
з єдиної знайденої телефонної будки за десять кілометрів від нашого селища.
Цей дзвінок зробить тріщину,
через яку минуле прокрадеться в наші життя
і розтрощить їх.
Це я, мамі.
Кармен.
Я дзвоню не поговорити.
У мене є деякі гроші,
і я збираюся забрати Карлітоса до себе.
Я думала, що більше тебе не почую.
Як ти?
Добре, мамі.
Добре.
А ти як?
Добре, люба.
Ми лишилися в Ремедіосі.
Тато знайшов тут роботу.
Справді?
Так, сонечко.
У Карлітоса з кузенами в школі теж усе добре.
-У нас усе добре, дякувати богу. -Рада чути, мамі.
Кармен.
Я знаю, тобі було жахливо.
І з тими людьми бути дуже важко.
Але я не думала, що вони ставитимуться до тебе так погано.
Люба, ти знаєш, які ми тут мали проблеми.
А той чоловік дав мені гроші для твого тата.
Він здавався такою доброю людиною, що я не знала, що робити.
Але я про тебе думала щодня, моя люба.
Гадаєш, ти мені колись пробачиш?
Мамі, знаєш що?
Якщо все піде як треба,
можливо, і ви з татом сюди приїдете.
На літо.
Мамо, я знов чекаю на дитину.
Що?
Чудова новина!
Народжувати за місяць.
І в мене є друг.
Власне, він більше, ніж друг.
Він трохи старший і любить пригоди.
І він зі мною такий ніжний…
Він займається дайвінгом.
Ми завжди в морі.
Він справді хороша людина, мамо.
Я це знаю.
У мене відчуття, що тепер усе буде чудово.
Ох, Кармен.
Я така рада чути, що нарешті все добре.
Я така щаслива, люба.
Бабусю, тепер ти вільна.
І багата.
А мій онук?
Сьогодні привезуть.
І ми більше ніколи не побачимося.
Що таке?
Де?
Що там?
Я передзвоню.
Мойзесе.
Вони попалися.
Вони на узбережжі в Альмерії.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда