SERIÁL NETFLIX
Ty tři šlápoty nám vyhlásily válku a my se jich musíme zbavit.
A získat zpět respekt.
A samozřejmě prachy. Naše prachy.
Proto vám chci představit novýho člena týmu.
Darwina.
Darwin je profesionál, který pracoval v Medellínu, v Ciudad Juárez, v Sinaloi…
Zločinecký zkušenosti z takových míst jsou známkou profesionality.
On a Moisés se o všechno postarají.
Vy ostatní jim budete k ruce.
Bude to hračka.
Gina zavolala mámě, což byla velká chyba.
Holky usnuly na vavřínech.
Až teď po půl roce začaly konečně normálně žít.
Wendy?
Wendy!
Pojď dolů.
Už jdu.
Ahoj.
Rozešly jsme se.
Cože?
Už se to nedalo vydržet. Bylo to na palici. Nešlo to.
Nechtěla jsem jí lhát.
Ale tys jí přece nelhala. Mezi náma k ničemu nedošlo.
Jo, ale myslím víc na tebe než na ni.
Mám tě plnou hlavu. Ráno vstanu, seš tam.
Dojdu do práce, seš tam.
Večer si jdu lehnout, seš tam. Nemůžu kvůli tobě usnout.
Myslím na to, co bychom dělaly, kam bychom si vyrazily.
- Kam bychom si vyrazily? - Nevím. Kamkoliv.
Třeba do Madridu, do hor. Vrtulníkem.
Vrtulníkem?
Jo, vrtulníkem.
Nevím, jaký to bude, až se políbíme.
Nebo teda… Možná se vůbec líbat nebudem, já nevím.
Ale… Prostě…
Nevím, jestli to vůbec někam povede nebo jestli se to hned nerozpadne.
Ale jsem do tebe zabouchlá.
Až po uši.
Tak nic.
Tady je budka, ze který Gina volala.
Nejspíš budou někde ve městě, takže ho musíme pečlivě pročesat.
Každou ulici.
Každou čtvrť, každý náměstí.
Nenecháte kámen na kameni.
Dokud je nenajdete.
Pak je budeme sledovat.
- A budeme čekat. - Na co?
Na správnej okamžik.
Víš, jak se loví velký šelmy? Přesně tak to uděláme i my.
S rozvahou, mrštností a ze zálohy.
Nebudeme na sebe zbytečně upozorňovat.
Budeme je sledovat ostřížím zrakem.
Jako tygři.
Navrhuju si připít na Toniho. Za to, že nám uvařil tak skvělou paellu.
- Díky. - Moc děkujeme!
- Na Toniho. - Na Toniho.
- Rádo se stalo. - Seš zlatej.
A taky na vás, holky.
Díky za pohoštění. V tomhle městě dostávám pozvání jen od studentů.
Ale těm je osm a jedou v sýrových tyčinkách a limči.
Nepovídej. Coral byla taky učitelka. Máte hodně společnýho.
Byla?
Ani ne.
Jen jsem doučovala pár holek. Byla to spíš taková bokovka.
Dlouhej příběh.
Nikdy o sobě nemluvíte.
Nevykládáte žádný historky.
Jak jste se vlastně ocitly tady uprostřed pustiny?
Prostě tak.
Chtěly jsme začít znovu.
- Kdo by nechtěl? - Jo.
Přesně.
No jo, já chodím na kutě načichlá benzínem.
Je to hnus. Ale nevím, jestli bych to dovedla změnit.
Stačí být trochu nezodpovědná, což my jsme.
Ale nejsme.
A cos dělala ty, Gino?
Vlastně všechno možný, viďte?
Vidíte? A rázem je tu dusno.
Tajemství pouštních koček.
Ale jdi ty.
- Jako ve filmu. - Co meleš?
- No vážně. - Ale jdi.
Půjdu zkontrolovat koláč.
Kurva.
Já byla šéfkou firmy na výrobu saponátů.
Saponáty, hubiče hmyzu, činidla, bělidla a tyhle sračky.
Jednou jsem šla po pracovní poradě na oběd.
Cestou jsem míjela kostel. Nebyla jsem tam od svatýho přijímání.
Ten den jsem tam ale vplula a sedla si přímo do první řady.
Podívám se nahoru a vidím, jak na mě shlíží samotnej Kristus.
A měla jsem pocit,
že se mnou hovoří.
- Kristus? - Jo.
A co ti říkal?
Řekl mi: „Holka, ty v tý firmě nejseš ani trochu šťastná.
Furt nějaký porady, furt nějaký nový čisticí prostředky…
Jediný, co chceš, je odtamtud vypadnout.“
Měla jsem pocit, že říká:
„Coral, odejdi.“
A tak jsem šla. Vypadla jsem z města.
A teď jsem tady.
Pánubohu se přece nemá odporovat, že ne?
Teď ty, Wendy.
- Pověz jim o svý kariéře letušky. - Ne!
- Ano. - Ale vydrž.
Co by to bylo za jablečnej koláč bez kalvádosu?
Panáky!
Coral.
Co to kurva předvádíš?
Máš je za idioty nebo za usmrkance, který můžeš tahat za nos?
Nakecat jim, co se ti zachce?
Cos to tam mlela za náboženský sračky?
A já že byla letuška?
Co je ti k smíchu? Mý holce lhát nebudeš.
No tak, Wendy. Dělám ti laskavost.
Prosím?
Co je na tom laskavýho?
Uklidňuju tvoji holku neškodnou historkou, aby se tě do smrti nevyptávala.
Co když jim chceme říct pravdu?
Jen ne zrovna teď. Později.
Tak ty chceš říct Tonimu pravdu?
Že ses nechala za prachy pochcávat a žes počala dítě v bordelu?
A ty chceš říct svý holce, že tě svázanou píchali do prdele?
Tohle jim chcete říct?
Chci jí říct, že nás unesli.
Že to bylo peklo a že jsme utekly. Je to snad špatně?
Chci Tonimu říct pravdu od chvíle, co mě požádal o ruku.
Ale nemůžu.
Zároveň si ho zatím nemůžu vzít.
Nechci lhát svý životní lásce.
Holky.
Jakmile to na ně vybalíte,
bude po všem.
Váš život bude zase prohnilej.
Ta hniloba bude všude. V polibcích, ve snídani, v objetí.
Copak to nechápete?
Vyměníte lásku za něco jinýho.
Za lítost.
Za pochybnosti, za soucit.
Když se na vás teď dívají, vidí Wendy a vidí Ginu.
Když jim ale odkryjete minulost, co myslíte, že uvidí?
Už nikdy ne to, co teď.
To, čím jsme si prošly, v nás zůstane.
Já to cítím každou noc.
Budí mě to ze spaní.
Nemůžu dejchat.
Nemůžu se hejbat.
Copak si nezasloužíme, mít od toho pokoj aspoň přes den?
Co?
A těch stříleček a kradení náklaďáků a pohřbívání nájemných vrahů,
toho je můžeme taky ušetřit, ne?
Aby se pak třeba nebáli, že jim ti vrazi jednou zaklepou na dveře
a budou chtít svý prachy.
Prostě si vymyslete nějakej hezkej příběh.
A zábavnej.
Ať nemáte minulost věčně na talíři.
Jo?
Nestřílejte, dokud spolu nebudou o samotě.
Řeknete Darwinovi a mně.
Nechceme jednu mrtvou a zbylý bůhvíkde.
Chceme je mrtvý všechny.
Ve stejnej okamžik a beze svědků.
Pojďme tu ránu jednou provždy zacelit.
Bratře.
Při tom objetí jsem byl přesvědčenej,
že najít a zabít ty ženský bylo mým životním smyslem.
Ve skutečnosti to ale bylo životním smyslem někoho jinýho.
Byl jsem jako vojín Třetí říše, co bezmezně věří tomu,
že dělá správnou věc.
Ale bylo to jen proto, že někdo kolonizoval jeho mozek.
Žila jsem víc ve vzduchu než na zemi.
Lítala jsem mezi Buenos Aires a… Limou.
A Bogotou a Chile, tam jsem byla často.
A přestalo tě to bavit?
Štvalo mě to cinkání.
Cink! „Slečno, polštářek.“ Cink! „Slečno, deku.“
Cink! Lidi bejvaj dost nesnesitelný.
Taky mě štvalo to předodletový bezpečnostní divadýlko. Konec!
To mi vždycky přišlo děsně sexy.
Předveď nám to, prosím.
- Chci to vidět. - Já taky.
- Já taky. No tak, do toho. - Ukaž nám to!
Ukaž nám to!
Tak jo.
Tak pozor.
Dámy a pánové,
v letadle jsou čtyři standardní východy
a dva nouzové východy.
Dva vzadu,
dva vpředu a další dva nad křídly.
V případě náhlého poklesu tlaku v kabině se přitulte k letušce.
Gino, seš na řadě. Cos dělala ty?
Já měla normální práci.
Tančila jsem na diskotéce, ale odešla jsem, protože šéf byl kretén.
Můj život nebyl tak oslnivej.
Necestovala jsem kolem světa, ale ke Kristu jsem mluvila.
Dost často.
Prosila jsem ho o spoustu věcí,
ale nikdy mi neodpověděl.
Jednoho dne jsem z toho pekla odešla.
Vadilo mi pracovat až do ranních hodin.
Pít, když jsem nechtěla pít,
usmívat se, když jsem se nechtěla usmívat.
Trpět ty odporný úlisný magory,
co si myslej, že na vás mají právo,
že si vámi můžou dělat, co se jim zachce.
A vy tam jen tančíte
a zpíváte s ostatníma holkama,
jako by nebylo v životě nic lepšího.
To je vše.
Na začátku měsíce, když měli klienti po výplatách a měli plný peněženky,
pořádal Romeo speciální dívčí představení.
V určitý čas se brány podniku otevřely a rozjela se šou.
Jednou jsme vystupovaly jako školní pěvecký sbor.
Říkala jsem si, jestli nás chtěl ponížit
nebo jestli chtěl, aby klienty rajcovala představa,
že budou moct píchat školní sbor.
Ale nebylo to ani jedno.
Tím, že jsme se k tý frašce propůjčily, jsme klientům dávaly najevo,
že se na tý úchylárně podílíme.
A že nás můžou klidně bez pocitu viny ojíždět.
Po tak milým a srdečným uvítání
přece nemohlo následovat celonoční hromadný znásilňování.
To sis odpočítával dny v base?
To nejsou dny.
To jsou zakázky.
Proč mají různý barvy?
Abych odlišil národnosti.
Červená je pro Kolumbijce, zelená pro Mexičany a modrá…
pro ty, u kterých jsem nezjistil, odkud jsou.
Mohl by ses teď prosím otočit?
Proč?
Jedna věc je koukat se mi na tetování
a druhá
zírat mi na péro.
Moc dobře vím, o co ti jde, brácho.
No tak. Otoč se.
Co tím chceš říct?
Nic tím nechci říct. Respektuju to.
Jsem nájemnej vrah z 21. století.
Znám lidi.
Znám kluky, co mají rádi kluky, i holky, co rády lížou holky.
Jsem s tím v pohodě.
Jen k nim nepatřím.
A i kdyby jo,
seš přece šéfův kluk.
Seš vedle a chováš se jako idiot.
Viděl jsem, jak tě držel za ručičku.
Tvářil ses při tom šťastně, blaženě,
zamilovaně.
Bydlíš u něj doma.
Vyvařuješ mu.
Vyzvedáváš mu dcery ze školy.
Navíc ses ho pokusil okrást a on ti to odpustil.
Tak velká zrada se odpouští jenom z lásky.
Vysvětlím ti dvě věci.
Romeo možná je moje rodina,
můj bratr,
ale nepíchám ho a on nepíchá mě.
Nic takovýho se nikdy nestane.
A zadruhý,
tvým úkolem je zabít ty tři mrchy.
Ne se tu producírovat nahej, vystavovat svý mizerný malůvky,
mávat mi před ksichtem svým ptákem a propírat můj osobní život.
Takže laskavě zavři tlamu,
než vezmu kleště, vyrvu ti z ní jazyk a zavřu ti ji sám.
Rozuměls?
Rozuměl.
Ještě ti řeknu poslední věc
a pak sklapnu.
Nevěřím ti.
Seš přesně ten typ,
co mi jeden den bude krýt záda
a druhej mi sebere ženu i prachy.
Tak jsi to udělal Romeovi.
V týhle branži totiž platí, že kdo zradil jednou,
zradí i podruhý.
- Další margaritu, holky? - Jo.
My už půjdeme spát.
- Ale ne. - Ale jo.
Já už úplně odpadám a mám děsně oteklý kotníky.
Ale vy se ještě bavte.
- Dobrou noc. - Dobrou.
A my…
Asi jo, co?
- Jo. - Tak jo.
Bavte se. A neuklízejte to. Zítra to uklidíme společně.
- Mějte se. - Čau.
- Čau, lidi. - Čau.
Úplnej exodus, co?
To ta láska.
Jo.
Na barmana se můžeš spolehnout.
Bar bude otevřenej celou noc.
Díky.
Poslyš, Paui.
Nevadilo by ti, kdybychom nechali pokračování na jindy?
Měla jsem spoustu margarit a panáků a kalvádosu a jsem trochu…
Jo.
Jasně. V pohodě.
Taky jsem trochu přebral. Navíc musím ráno vstávat.
- Díky. - Jo.
Tak jo.
Hele, až budu zítra učit s kocovinou,
budu přitom myslet na pekařku, co si povídá s Bohem.
Tak jo.
Čau.
Měla jsem firmu,
báječný kamarádky
a dům, kde jsme každej večer pořádaly skvělý společný večeře.
Dokonce jsem měla někoho, kdo mě rozesmál.
Mohla jsem s Pauem začít chodit.
Jenže místo abych mu nabídla, ať zůstane, jsem ho vykopla.
A začala jsem si přehrávat všechno svý životní utrpení.
Pořád dokola jako nepřetržitou filmovou smyčku.
Libovala jsem si v představách největšího ponížení,
jako bych se chtěla trestat za to, že neumím žít.
Za to, že nemůžu spát.
Za to, že nedokážu jít na rande s fajn chlapem.
Za obelhávání kámošek, pro který jsem už půl roku čistá.
Přehrávala jsem si každou epizodu.
Takže rozlučka se svobodou, jo?
Tak co to bude? Striptýz pro všechny?
Nebo soukromý číslo pro ženicha?
Víš, co je bukkake?
Opakovaným prožíváním hrůz,
všech těch věcí, kvůli kterým jsem se tolik nenáviděla,
jsem si vyvolávala stavy úzkosti a deprese,
ze kterých se dalo uniknout jen pomocí drog.
Proč to uklízíš?
Nějak nemůžu spát.
Moc panáků?
Houpala jsem se jako na lodi.
Pau už odešel?
Je milej.
Jo. Je to anděl.
Ale já chtěla být sama.
Seš v pohodě?
Jak to jde s Gretou?
Dobře. Mám ji ráda. Hodně.
Moc ji mám ráda.
Máš, viď?
Jo.
Já…
Neumím to vysvětlit. Je v tom něco…
Je tak něžná.
Přijela na kole, rozhozená, aby mi řekla…
Když jsem tam Wendy tak poslouchala, sjetá jako dělo,
zažila jsem zjevení.
Došlo mi, co v čem je můj problém.
Proč nejsem šťastná jako mý kámošky.
Oddělovala mě od nich velká lajna.
Pořádná, výživná lajna
namíchaná ze všech sraček, co jsem do sebe kdy nasypala.
V tu ránu mi to došlo. Neměla jsem problém s klubem a sebeúctou.
Už šest let jsem měla problém s fetem.
Myslela jsem si, že v drogách hledám úlevu,
ale ve skutečnosti jsem byla závislá a hledala si důvody,
abych s tím nemusela přestávat.
Čím víc bolesti, čím těžší život,
tím snáz se mi obhajovalo, proč si vzít koks, opium…
Proto jsem nebyla šťastná.
Proto jsem Pauovi ukázala dveře, místo abych s ním tančila.
Chtěla jsem se sjet.
A to se dělá nejlíp o samotě.
To je báječný, Wendy. Moc ti to přeju.
Fakt.
Díky.
No a co ty? Co?
Už půl roku seš čistá!
Jsem na tebe pyšná, Coral.
Moc pyšná.
Seš fakt silná.
Víš, jaks mě s tím štvala?
Nikdy jsem nevěděla, co vyvedeš, jestli se utopíš ve vaně, vysekáš v autě
nebo se předávkuješ a já ti budu píchat něco na probrání.
Děsně jsem se bála,
že se ti něco stane.
Už je to pryč.
Je po všem.
Děje se něco?
Ano.
„Ano“ co?
Ano, chci si tě vzít.
Ano, chci, abys byl otcem mýho dítěte. Ano, chci plán B.
To byla poslední noc, kdy jsme měly šanci začít novej život.
Bohužel jsme nic netušily.
Hej.
Chceš jít na pláž na východ slunce?
S úsvitem nás totiž opustilo veškerý štěstí.
Proč jsi tam nedal víc fazolí?
Když vaříme, vaříme pro dva.
Když vařím já, vařím pro dva.
Rozumíš?
Jasně.
Napiš mi seznam svých oblíbených jídel.
Rozumíš?
To byl jen fór.
Když si jeden den myslíš A
a druhej den B
a místo mozku máš kyvadlo,
co seš?
Akrobat.
Vyser se na to, kámo.
Pohřbil jsi ty holky pod betonovým panelem.
Ale pak jsi je zase vykopal.
Sebral jsi šéfovi tržbu.
Ale pak ses k němu nastěhoval.
Jeden den něco uděláš,
a druhej den uděláš pravej opak.
Seš
a…
kro…
bat.
Je mi u prdele, co si myslíš.
Já vím.
Hele, brácho, nikdo nechce slyšet, že je psychicky narušenej.
Je to těžký.
Můžu ti dát jednu radu?
Začni brát lithium.
Tahle práce člověka hodně rozhodí.
Já už jsem s ním seknul.
Ale vím, že pomáhá.
Vidíš?
Usmíváš se. Nejdřív mi vyhrožuješ, pak se usmíváš.
Dnes na mě míříš kvérem, zítra si mě přidáš na Facebooku.
Uvědomuješ si to? Vidíš to?
Zabouchneš se do Romeovy děvky,
chceš ji zabít, ale pak ji osvobodíš.
A ona ti pak zabije bráchu!
Co jsem slyšel, tak Christian potřeboval víc lithia a míň heroinu.
A ona ho zabila!
Takže ho vysvobodila.
Ty zmrde.
Ještě slovo o mně nebo o mý rodině a odprásknu tě.
A jestli odpráskneš ty mě, můžeš na nějakej zářez zapomenout.
Víš proč, ty kreténe?
Protože rozesílám fotky tvýho pasu svým kámošům.
Takže jestli se to stane, nedostaneš se ze Španělska živej.
Co tak vyšiluješ?
Byl to jen fór.
Máš houby smysl pro humor.
Překlad titulků: Irena Křiváková