EN NETFLIX-SERIE
Siden de tre tispene erklærte krig mot oss,
har vi vært tvunget til å få dem til å forsvinne…
…og ta tilbake respekt.
Og våre penger, så klart.
La meg presentere dere for min siste rekrutt.
Darwin.
Darwin er en profesjonell som har jobbet i Medellín, Ciudad Juárez, Sinaloa…
Du må være virkelig god for å ha en forbryterkarriere på sånne steder.
Han og Moisés gjør jobben.
Og dere hjelper dem.
Jobben er enkel.
Gina begikk tabben å ringe moren sin
fordi de har blitt likeglade.
Det har gått seks måneder, og de har nå begynt å leve et normalt liv.
Wendy!
Kom ned.
Kommer!
Hei.
Jeg slo opp med dama.
Hva?
Jeg kunne ikke fortsette slik. Jeg holdt på å bli gal.
Jeg følte at jeg løy for henne.
Men… du lyver ikke for noen. Ingenting har skjedd mellom oss.
Ja, men jeg tenker mer på deg enn på henne.
Jeg bruker mer tid til å tenke på deg. Jeg våkner og husker deg.
Jeg jobber og tenker på deg.
Jeg legger meg og tenker på deg i evigheter.
Jeg tenker på å dra på motorsykkeltur med deg.
-Hvor? -Hvor som helst.
Madrid, fjellet, selv i helikopter.
-I helikopter? -Ja, i helikopter.
Wendy, jeg vet ikke om jeg vil like det når du kysser meg.
Kanskje… Kanskje vi ikke kysser. Det er…
Greia er at…
Jeg aner ikke om dette vil bli noe eller om det går til helvete.
Men jeg tror jeg er forelska i deg.
Skikkelig forelska.
Vel…
Gina ringte fra denne kiosken.
De må være i en by i nærheten, så vi finkjemmer området.
Hver gate,
hvert nabolag, hvert torg.
Dere lar ikke noe gå dere hus forbi før dere finner dem.
Så begynner vi å følge med på dem.
-Og vi venter. -På hva da?
På det rette øyeblikket.
Har du sett store katter jakte? Sånn gjør vi det.
Forsiktig, kløktig og på huk.
Ikke hopp på byttet ditt og vis frem ballene dine.
Klem dem rett opp i ræva.
Som en tiger.
Jeg vil utbringe en skål for Toni som lagde denne utrolige paellaen.
-Takk. -Tusen takk!
-For Toni! -Absolutt.
-Bare hyggelig. -Elsker deg.
Og skål for dere, jenter.
Takk for maten. Her i byen blir jeg bare invitert på skolefest.
Men de er åtte år gamle. De liker ostepop, brus…
Ser man det! Coral var lærer. Dere har mye til felles.
Var hun?
Ikke egentlig.
Jeg ga noen jenter privatundervisning, en slags jobb på si.
Lang historie.
Dere forteller aldri om dere selv.
Hvordan endte dere tre opp her, som bakere, midt i ørkenen?
Det bare skjedde. Vi ville starte på nytt.
-Som alle. -Nettopp.
Selvfølgelig.
Ja, jeg legger meg og stinker bensin.
Så ekkelt. Men det er vanskelig å dra fra alt.
Du må bare være litt uansvarlig, og det er vi.
Aldri i livet.
Hva gjorde du før, Gina?
Jeg gjorde litt av alt, sant?
Skjønner dere? Det blir anspent.
Ørkenjentenes gåte.
Vær så snill.
-Som på film. -Hva?
-Det er sant! -Gi deg.
Jeg ser til eplepaien.
Faen.
Jeg var sjef for et vaskemiddelfirma.
Vaskemiddel, insektsmiddel, blekemiddel, sånne ting.
En dag, etter et møte med de ansatte,
gikk jeg forbi en kirke. Jeg hadde ikke vært i en kirke siden min første nattverd.
Men jeg gikk inn den dagen og satte meg på første rad.
Plutselig så så jeg opp,
og jeg så Jesus se på meg.
Og jeg vet ikke, jeg følte noe…
Jeg følte ham prate til meg.
-Jesus? -Ja.
Og hva sa han?
Han sa: "Jenta mi, du er så ulykkelig her, i dette firmaet.
Sitter alltid i møter, lanserer alltid idiotiske produkter.
Du vil bare at det skal ta slutt." Sant?
Jeg følte at han sa:
"Coral, bare dra."
Så jeg forlot byen.
Og er her jeg. Om Gud prater til deg, er det best å ikke trosse ham.
Din tur, Wendy.
-Fortell om da du var flyvertinne. -Nei!
-Jo. -Men vent litt.
Eplepai er ikke det samme uten epleschnapps.
Shots!
Coral.
Hva faen gjør du?
Tror du de er dumme eller noen fremmede du kan lure?
Fortelle dem piss du kommer på?
Mami, hva var det babbelet om Gud?
Og meg som flyvertinne?
Hva ler du av? Du kan ikke bare lure dama mi.
Wendy, jeg gjør deg en tjeneste.
Unnskyld?
Hvilken tjeneste da?
Jeg roer henne med med en fin og kjedelig historie
så hun ikke spør om fortiden din resten av livet.
Hva om vi vil fortelle sannheten?
Ikke nå, men en dag.
Vil du si det til Toni?
At du ble tisset på for penger og at babyens far er en kunde?
Vil du fortelle dama at du ble bundet for å åpne rævhullet?
Vil dere fortelle den sannheten?
Jeg vil si at vi ble kidnappet.
Det var jævlig, og vi rømte. Hva er galt med det?
Jeg har prøvd å si sannheten til Toni siden han fridde.
Men jeg kan ikke.
Og jeg kan ikke si ja heller, for jeg føler at jeg lurer den jeg elsker.
Jenter,
om dere legger drittfortiden vår på bordet,
så ødelegger dere alt.
Dere fyller det nye livet med råte.
Den vil besudle alt. Kyssene, frokostene, klemmene…
Forstår dere ikke det?
Dere vil bytte inn kjærlighet mot noe annet.
Medlidenhet, tvil, sympati.
Når de ser dere nå, så ser de Wendy og Gina.
Men om dere avslører marerittfortiden vår, hva ser de da?
De vil aldri se dere på samme måte.
Frykten vi opplevde vil aldri forsvinne.
Jeg kjenner den hver kveld. Jeg får ikke sove på grunn av den.
Jeg får ikke puste. Jeg kan ikke røre på meg.
Tror dere ikke at dere fortjener at den ikke er der når dere står opp hver dag?
Sant?
Og all den skytingen, raningen
og begravingen av menn, det kan vi vel spare dem for.
Spesielt fordi de kanskje tror at de morderne vil komme en dag
på døra deres, skyte på dem og ta pengene sine tilbake.
Finn på hva dere vil, men gjør det til noe fint.
Og morsomt.
Så dere ikke blir mint på hver dag av deres liv.
Sant?
Med mindre dere finner alle tre sammen på et øde sted, så ikke skyt.
Si ifra til Darwin og meg. Ikke drep én og la de andre to flykte.
Vi dreper alle tre sammen,
samtidig, og uten vitner.
La oss helbrede dette såret, én gang for alle…
…bror.
Med den klemmen
ble jeg sikker på at det å finne jentene og drepe dem var meningen i mitt liv.
Men det var faktisk meningen i noen andres liv.
Jeg var som en SS-soldat som stolt trodde,
med uendelig rettferdiggjøring, at han gjorde det rette.
Men det er bare fordi noen hadde kolonisert fornuften hans.
Jeg var mer i lufta enn på bakken.
Jeg fløy konstant fra Buenos Aires til… Lima,
Bogotá, Chile. Ofte til Chile.
Og du gikk lei av det livet?
Jeg gikk lei av serviceknappen.
Pling! "Frøken, en pute." Pling! "Frøken, et teppe."
Pling…! Folk er uutholdelige.
Jeg gikk lei av det
og den pokkers sikkerhetsdemonstrasjonen. Ha det!
Jeg har alltid syntes at det var sexy.
Gjør det, vær så snill.
Jeg vil se.
-Jeg òg. -Ja!
-Jeg også. Gjør det. -Gjør det!
Gjør det!
Da gjør jeg det!
Skal vi se…
Damer og herrer…
Det er fire utganger på dette flyet
og to nødutganger.
To bakerst i flyet,
to foran i flyet, og to til ved vingene.
Om det skulle bli lavt trykk i kabinen, så hold deg fast i flyvertinnen.
Din tur, Gina. Hva gjorde du før?
Jeg hadde en vanlig jobb.
Jeg danset på diskotek, og sluttet fordi eieren var ekkel.
Livet mitt var ikke glamorøst.
Jeg reiste ikke over hele verden. Men jeg snakket med Jesus.
Jeg snakket mye.
Jeg spurte ham om mange ting, men…
…han svarte aldri.
En dag bestemte jeg meg for å rømme fra det helvetet.
Jeg orket ikke å jobbe til tidlig morgen,
drikke når jeg ikke ville drikke,
smile når jeg ikke ville smile, sant?
Å tåle de ekle… krypene, som trodde de hadde en rett over deg,
at de kunne gjøre hva som helst med deg fordi du var der og danset
og sang med de andre jentene…
…som om ingenting kunne gjøre deg lykkeligere.
Det er alt.
I starten av hver måned,
når Romeo visste at kunder hadde fått betalt og hadde penger i lomma,
så planla han en spesiell opptreden med jentene.
Dørene ble åpnet til en viss tid, og showet begynte.
En gang fikk han oss til å synge som om vi var skolejenter.
Først så trodde jeg at han ville ydmyke oss
eller gjøre mennene kåtere med fantasien om å knulle en jente fra et skolekor.
Men det var ikke det.
Det var fordi at ved å ta del i denne farsen, sa vi til kundene:
"Vi er medskyldige i dette makabre spillet.
Vi sier ja. Dere kan knulle oss uten skyldfølelse."
Den fine, glade velkomsten
kunne ikke være innledningen til nattlig massevoldtekt.
Er det sånn du talte dagene i fengsel?
Det var ikke dager. Det var oppdrag.
Hvorfor ulike farger?
Forskjellige land.
Rød er colombianere, grønt er meksikanere, og blått…
…er de jeg aldri fant ut hvor kom fra.
Kan du være grei og snu deg?
Hvorfor det?
Det er én ting å glane på tatoveringene mine,
men noe annet å glane på pikken min.
Jeg vet hva svakheten din er, bror.
Kom igjen! Snu deg!
Hva er det du insinuerer?
Jeg insinuerer ingenting. Jeg respekterer det.
Jeg er en moderne leiemorder.
Jeg kjenner folk.
Gutter som liker gutter. Jenter som sleiker jenter.
Og det er greit.
Jeg er bare ikke sånn.
Og om jeg var det, så er du likevel gutten til sjefen.
Du tar feil og er så høy i hatten.
Jeg så hvordan han tok tak i den lille hånda di.
Og du så glad og lykkelig ut, så forelsket.
Du bor hos ham.
Du lager mat til ham.
Du henter døtrene på skolen.
Du prøvde å stjele penger av ham, og han tilga deg.
Et sånt svik… blir bare tilgitt av kjærlighet.
La meg gjøre to ting veldig klare.
Romeo er familien min,
broren min,
men vi knuller ikke,
og det vil aldri skje.
Og for det andre, så er du her for å drepe de tre tispene,
ikke for å gå rundt naken med dine tåpelige tatoveringer,
eller vise meg pikken din, og desto mindre for å bable om livet mitt.
Så hold tåta,
eller så drar jeg ut tunga di med tang så du kan avslutte oppdraget i taushet.
Forstår du?
Jeg forstår.
Jeg sier bare en siste ting.
Og så holder jeg kjeft.
Jeg stoler ikke på deg.
Du er den slags jævel
som er på min side i dag
og stjeler kona mi og pengene mine i morgen.
Som du gjorde mot Romeo.
Og i denne bransjen gjelder utsagnet "én gang forræder, alltid forræder."
-Flere margaritaer? -Ja.
Vi skal legge oss.
-Nei. -Jo.
Jeg er så trøtt, og jeg har så vondt i anklene.
Men bare kos dere.
-God natt. -God natt.
Vi…
Ja, sant? Vi skal…
-Ja. -Ok.
Kos dere. Ikke rydd opp. Vi gjør det sammen i morgen.
-Kos dere. -Ha det.
-Ha det.
Litt av en masseutvandring.
C'est l'amour.
Ja.
Ikke tenk på bartenderen, frøken.
-Baren er åpen hele natten. -Takk.
Hør her, Pau.
Kan vi sette på pause og fortsette en annen gang?
Jeg har drukket så mye at jeg er litt…
Ja. Ikke noe problem.
Jeg er også sliten. Og jeg må opp tidlig i morgen.
-Takk. -Nei…
Vel.
Når jeg skal undervise i morgen i bakrus,
så vil jeg bare tenke på bakeren som snakker til Gud.
Vel.
Ciao.
Jeg hadde en forretning, flotte venner
og et hus der vi hadde fine middager hver kveld.
Jeg hadde noen jeg likte som fikk meg til å le.
Pau kunne bli partneren min.
Men i stedet for å be ham om å sove over, så kastet jeg ham ut.
Og jeg begynte å tenke på all elendigheten i livet mitt
og gjenta den i hodet på repeat.
Synet av den villeste ydmykelsen pirret meg,
som om jeg ville straffe meg selv for å ikke kunne leve. Eller sove.
Fordi jeg ikke kunne treffe en sjarmerende mann.
For å lure vennene mine til å tro
at jeg ikke hadde tatt dop på seks måneder.
Jeg tenkte over alle hendelser.
Dette er et utdrikningslag, hva?
Hva vil dere ha? Stripping for alle?
En privatrunde for brudgommen?
Vet du hva bukkake er?
Å gjenoppleve den elendigheten
og den uendelige listen av ting som gjorde meg kvalm av meg selv
var for å vekke lidelse og angst.
Da ble det å ta dop et nødvendig onde.
Hvorfor rydder du?
Jeg fikk ikke sove.
For mange shots. Senga mi ristet sånn.
Har Pau dratt?
-Han er så hyggelig. -Ja, han er en engel.
Men jeg ville være alene.
Går det bra?
Hvordan går det med Greta?
Jeg liker henne. Masse.
Jeg liker henne masse.
Du gjør det.
Ja.
Ja, jeg…
Jeg kan ikke forklare det. Det er noe…
Hun er så øm.
Hun syklet hit for å si…
Akkurat da, mens jeg hørte på Wendy, som var høy som en drage,
fikk jeg en åpenbaring. Jeg skjønte hva problemet mitt var.
Hvorfor jeg ikke kunne være lykkelig, som mine venner.
En linje delte oss.
Men det var en håndfast og variert linje,
skapt av all dritten jeg hadde måttet tåle i livet.
Og da slo det meg. Problemet var ikke klubben eller selvtilliten.
Det var at jeg hadde vært narkoman i seks år.
Jeg trodde jeg ble høy for å utslette smerten,
men avhengigheten var så sterk at jeg måtte finne grunner
til å forbli i den onde sirkelen.
Jo mer smerte, jo vanskeligere var livet,
jo flere unnskyldninger til å ta beroligende, kokain, opium…
Derfor var jeg ikke lykkelig.
Derfor sendte jeg Pau på dør i stedet for å danse med ham.
Fordi jeg måtte bli høy.
Og det er bedre å gjøre alene.
Det er vakkert, Wendy. Jeg er så glad på dine vegne.
Virkelig.
Takk.
Hva med deg, da?
Seks måneder nykter!
Jeg er så stolt av deg.
Så stolt.
Du er så sterk.
Vet du hvor frustrert jeg var?
Jeg visste aldri hva som ville skje. Du kunne drukne i badekaret, dø i krasj…
Eller ta overdose, så jeg måtte stikke en nål i deg for å redde deg.
Jeg var livredd konstant for at noe skulle skje deg.
Det er over.
Det er over, ok?
Hva er det?
Ja.
"Ja" hva da?
Ja, jeg vil gifte meg med deg.
Ja, jeg vil du skal være faren til barnet. Ja, jeg velger plan B.
Det var den siste kvelden vi hadde sjansen til å leve et bedre liv.
Men det ville vi aldri vite.
Hei.
Vil du se soloppgangen på stranda?
For ved daggry ville hellet vårt ugjenkallelig snu.
Hvorfor hadde du ikke i mer bønner?
Om du lager mat, lager du til to.
Om jeg lager mat, lager jeg til to. Forstår du?
Greit.
Gi meg en liste over dine livretter. Ok?
Jeg tuller.
Om du en dag tenker A,
og en annen dag tenker B,
og hjernen din går frem og tilbake,
hva er du da?
En trapeskunstner.
Glem det, mann.
Du begravde jentene under en betongblokk.
Men så gravde du dem opp.
Du stjal lønna til sjefen.
Men så vil du bo med ham.
En dag gjør du én ting.
Neste dag gjør du det motsatte.
Tra…
…pese…
…kunst…
…ner.
Jeg driter i hva du mener.
Jeg vet det.
Hør her, jeg vet at ingen liker å høre om sine egne psykiske problemer.
Det er tøft.
Kan jeg gi deg et råd?
Ta litium. Denne jobben gjør en ustabil.
Jeg tar det ikke mer.
Men jeg vet at det er bra for deg.
Ser du? Du ler! Du truer meg, og så ler du.
Truer meg med pistol i dag, finner meg på Facebook i morgen.
Forstår du det? Du forelsker deg i hora til Romeo,
du vil drepe henne, men du slipper henne fri.
Og så dreper hun lillebroren din!
Etter det jeg har hørt, trenger Christian mer litium og mindre heroin.
Og hun drepte ham!
Hun gjorde ham en tjeneste.
Jævel.
Om du snakker om meg eller familien min igjen, skyter jeg deg.
Om du skyter meg først, får du ikke tid til å tatovere en strek.
Vet du hvorfor?
Fordi jeg sender bilder av passet ditt til venner,
så om det skulle skje, så kommer du ikke ut av Spania i live.
Hvorfor er du sånn?
Det var bare en spøk.
Du har ikke sans for humor.
Tekst: Ekaterina Pliassova