‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫הנה הן, הכלבות המזוינות האלה.‬
‫תראה אותן, צועדות שמחות אל מותן.‬
‫זה יהיה החיסול הראשון שלי מרחוק.‬
‫יש עוד שני גברים ואישה אחת. נהרוג את כולם?‬
‫כמובן.‬ ‫-נזק היקפי.‬
‫זה יהיה כמו במשולש ברמודה.‬
‫שישה אנשים ייעלמו עם הסירה שלהם‬ ‫ולא יימצאו לעולם.‬
‫די, פאפי. די.‬
‫בנות,‬
‫אני צריכה לומר לכן משהו.‬
‫בעצם, שני דברים.‬
‫דבר אחד טוב, ודבר אחד טוב אבל עצוב.‬
‫אז בואי נתחיל בדבר הטוב-טוב.‬
‫אמרתי כן לטוני.‬
‫אמרתי כן לתוכנית ב'. אנחנו מתחתנים.‬
‫מה?!‬
‫ג'ינה!‬
‫זה נפלא. אני ממש שמחה בשבילכם.‬ ‫-תודה.‬
‫והחדשות העצובות?‬
‫זה עצוב, אבל בסופו של דבר זה טוב.‬
‫טוני ואני החלטנו לשנות את הנוף.‬
‫אנחנו רוצים לחיות בחו"ל כשהתינוק ייוולד.‬
‫לאן אתם מתכננים ללכת?‬
‫אולי לפיליפינים, או לזנזיבר…‬
‫כל מקום שאפשר לצלול בו‬ ‫כדי שטוני יוכל למצוא עבודה.‬
‫טוב, פשוט חשבתי שאני…‬
‫אהיה עצובה, כי לא נראה את התינוק גדל.‬
‫אני וקורל.‬
‫אנחנו מרגישות שהוא גם שלנו.‬
‫טוב, שלושתנו נוכל לבחור יחד את השם, לא?‬
‫ככה יישאר לי משהו מכן.‬
‫נתגעגע אלייך, מתוקה.‬
‫תבטיחו לי שתבואו לבקר, כן?‬
‫אתן הדודות. אתן האחיות שלי.‬ ‫אתן חייבות להישאר איתי, בסדר?‬
‫תבטיחו לי, בבקשה.‬ ‫-כן.‬
‫ואמוס!‬
‫לחיי ג'ינה!‬
‫אוי, בנות.‬
‫מה הם עושים שם?‬
‫הם לא ראו אותנו?‬ ‫-לא, הם נעים ישר אלינו.‬
‫הגיע הזמן לדוג.‬
‫היי! שנו את המסלול!‬
‫משוגעים שכמותכם!‬
‫למי אתה קורא משוגע?‬
‫לא נתתי שום פקודה מזוינת! מי ירה?‬
‫רצית שנחכה לפקודות כאילו שאנחנו בצי?‬
‫עכשיו יש להן זמן להזעיק עזרה.‬
‫טוני, ואמוס! ואמוס!‬
‫ואמוס! בוא מהר!‬
‫קורל!‬
‫מיידיי!‬
‫עכשיו!‬
‫טוני.‬
‫תחפו עליי!‬
‫את בסדר?‬
‫מויסס, תבדוק את המחסניות.‬
‫בוא נטביע את הסירה המזוינת הזאת.‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫פאו.‬
‫אהובי, אתה בסדר?‬
‫את מדממת.‬ ‫-זה בסדר. זאת רק שריטה.‬
‫תלחץ על זה, בסדר? מצטערת.‬
‫פאו מת.‬
‫את בסדר?‬
‫קח, אהובי.‬
‫תלחץ על הפצע.‬ ‫אנחנו חייבים לעצור את הדימום.‬
‫הם הסתובבו.‬
‫מי האנשים האלה?‬
‫אלה סוחרי סמים שטעו בסירה?‬ ‫מה הולך כאן לעזאזל?‬
‫מה אתה עושה?‬
‫לא נצליח לחסל אותן עם כל הטלטולים האלה!‬
‫מישהי פישלה? התקשרת למועדון?‬
‫התקשרת לחברה שלך לשעבר?‬ ‫-לא! למה לי?‬
‫את דיברת עם מויסס?‬
‫הוא כרגע ירה עליי ופספס את הראש שלי ככה.‬ ‫למה שאתקשר לבן זונה הזה?‬
‫זאת הייתי אני.‬
‫התקשרתי לאמא שלי לפני כמה ימים‬ ‫כי רציתי להביא אליי את הילד שלי,‬
‫אבל לא חשבתי שהם יוכלו לעלות‬ ‫על שיחת טלפון לקובה.‬
‫כמובן שהם עלו עליה, ג'ינה.‬
‫כמובן שכן.‬
‫ועכשיו פאו מת.‬
‫והם יהרגו את כולנו.‬
‫את מבינה את זה, נכון?‬
‫בסדר, בחורים. בואו ננסה שוב.‬
‫בטור אחד, בסדר?‬
‫אני כל כך מצטערת, לא התכוונתי לעשות את זה.‬ ‫כלומר… לא חשבתי.‬
‫זאת הבעיה שלך, ג'ינה, שאת לא חושבת!‬ ‫שאת מטומטמת!‬
‫בשביל מה את רוצה להביא את הילד שלך?‬ ‫כדי להפוך אותו ליתום תוך חמש דקות?‬
‫היא לא מטומטמת.‬
‫היא סתם כלבה מזוינת.‬
‫למה את אומרת את זה, ונדי? אני…‬
‫למה אני אומרת את זה?‬
‫במשך שישה חודשים, לא חשבת להתקשר לאמא שלך.‬
‫ועכשיו התקשרת אליה. יודעת למה?‬
‫כי לא אכפת לך.‬
‫את נוסעת לך לצד השני של העולם,‬ ‫ואנחנו נשארות כאן, עם הבלגן הזה.‬
‫לא אכפת לך לסכן אותנו.‬
‫ומה איתך?‬
‫אף פעם לא סיכנת אותנו?‬
‫כמו בפעם שכמעט טבעת בבריכה‬ ‫כי לקחת מנת יתר.‬
‫או כשהלכת למועדון להביא את הדרכונים,‬
‫אבל לא הבאת אותם.‬
‫החלטת במקום זה להסניף קוקאין‬ ‫כמו משוגעת. נכון?‬
‫על מה אתן מדברות?‬ ‫איזה מועדון? איזו מנת יתר?‬
‫מי מתחיל לירות על אופות באמצע הים?‬ ‫אני לא מבינה!‬
‫אנחנו קורבנות של סחר בבני אדם, גרטה.‬
‫ברחנו מבית בושת.‬
‫וכמעט הרגנו את הסרסור שלנו. אבל רק כמעט.‬
‫גנבנו ממנו ארבעה מיליון אירו.‬ ‫טוב, קצת יותר.‬
‫למטה!‬
‫טוני, יש כאן משהו שיוכל לשמש להגנה עצמית?‬
‫יש רובי צלצל פנאומטיים, בערכת הדיג.‬
‫נוכל לחתוך את החוטים‬ ‫ולהשתמש בהם בתור חיצים, נכון?‬
‫כן. וגם במשגרי הנורים.‬
‫אהובי.‬
‫אהובי, אני כל כך מצטערת.‬
‫באמת. סלח לי.‬
‫לא אכפת לי ממה שלא סיפרת לי, ג'ינה.‬
‫מעולם לא רציתי לדעת. זו האמת.‬
‫כל מה שמשנה זה שנצא מכאן בחיים.‬
‫כי תוכנית ב' הייתה התוכנית הטובה ביותר‬ ‫שהגיתי אי פעם.‬
‫למה אנחנו מסתובבים?‬
‫נוכל להתנגש בהם עם החרטום‬ ‫ולהפוך את אחת הסירות שלהם.‬
‫הם מסתובבים! הם מתכוונים להיכנס בנו!‬
‫האידיוט הזה רוצה לשחק בסירות מתנגשות.‬
‫שואן, פנה ימינה! מויסס, תפנה רחב!‬
‫הם נעים מהר מדי.‬
‫תירה בזקן שעל ההגה.‬
‫טוני! סע לכיוון החוף.‬
‫לא. טוני!‬
‫לא!‬
‫אהובי. בבקשה.‬
‫נסה לקום עכשיו, נבלה!‬
‫אהובי, בבקשה!‬
‫אהובי, בבקשה. קדימה, תנשום.‬
‫בבקשה, אהובי. תנשום!‬
‫בבקשה, אהובי! תנשום!‬
‫בבקשה! אהובי!‬
‫בזמן שניסיתי לשווא להציל את חייו של טוני,‬
‫חשבתי שגופו מת, אבל אולי נשמתו עדיין לא.‬
‫וזכרתי מה שסבתי נהגה לומר לי.‬
‫כשאנשים מתים,‬
‫הם נשארים קרוב אלינו למשך זמן מה,‬ ‫כדי לתת לנו את הכוח שאולי חסר לנו.‬
‫ובדיוק אז,‬
‫ידעתי מה עליי לעשות.‬
‫ג'ינה! ג'ינה, תחזרי הנה!‬
‫מה את עושה?‬
‫יש לנו פצוע!‬
‫העפתי לאחד מהם את הראש. תעזרי לי לטעון.‬
‫אל תיקחי סיכון יותר.‬
‫אני צריכה להעיף לרומיאו את הראש.‬
‫תטעיני.‬
‫קורל.‬
‫תפסיקי.‬
‫הוא כבר מת.‬
‫זה סמרטוט הדיזל. אתה תשרוף אותנו, קצ'ופו!‬
‫תשפכו עליו מים!‬
‫קדימה!‬
‫תשפכו עליו מים!‬
‫ג'ינה!‬ ‫-לא, לא, לא…‬
‫המשחק נגמר, שמנה!‬
‫לא…‬
‫תסגרי את הדלת, גרטה!‬
‫ג'ינה!‬
‫אל תדאגו, התינוק בסדר.‬
‫יקירה,‬
‫את חייבת להחזיק מעמד, אוקיי?‬
‫תחזיקי מעמד.‬ ‫-כן.‬
‫המנוע, רומיאו. תירה במנוע.‬ ‫-כן!‬
‫הם משיגים אותנו!‬
‫עכשיו!‬
‫היי, מה קרה?‬
‫לא, חכי. תלחצי על זה.‬
‫תלח… תני לי לראות.‬
‫יש פצע יציאה, אל תדאגי. בני זונות…‬
‫הם חוזרים.‬
‫יש לנו רק סיכוי אחד.‬
‫נצלול ונתקוף אותם מתוך המים.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫חכי כאן. תלחצי על זה.‬
‫חכי כאן. תירגעי.‬
‫למה הן משמיעות מוזיקה?‬
‫הן משחקות בנו.‬
‫בסדר, בואו נשחק.‬
‫תירו רק אם תבחינו בתנועה כלשהי.‬
‫עד אז, דממה מוחלטת, מובן?‬
‫באמצע הדממה הזו,‬
‫עם ריח אבק השריפה, הדיזל,‬ ‫הדם והאשלגן החנקתי,‬
‫חששתי לחיי התינוק שלי.‬
‫בדיוק כפי שהרגשתי כשלמדתי על קיומו.‬
‫היי. את מוכנה לבכות בשקט, בבקשה?‬
‫היי, ג'ינה. את בסדר?‬
‫קשה לי לנשום.‬
‫אני לא יכולה לנשום.‬
‫היי, תקשיבי.‬
‫את עוברת התקף חרדה. שבי.‬
‫שימי את הראש בין הברכיים ותנשמי…‬
‫לאט. תספרי עד עשר.‬
‫עכשיו תנשפי לאט.‬
‫תספרי שוב עד עשר.‬
‫כשזה קורה לי, מה שעוזר לי זה…‬
‫שני ברומאזפאם וכוסית ויסקי.‬
‫או לאכול מלא ג'אנק פוד. גם זה עוזר.‬
‫אטריות ראמן עם ברווז,‬
‫פטריות מוקפצות וקצת סילנטרו לגברת.‬
‫תודה.‬
‫טוב, מתוקה, את יודעת שכאן…‬
‫התקפי חרדה ודיכאונות זה דבר נורמלי.‬
‫אבל אם תאכלי, זה יעבור לך.‬
‫כן, אני לא יודעת מה יש לי היום.‬
‫בדרך כלל אין לי התקפי חרדה כאלה.‬
‫אני בנאדם די חיובי. אני תמיד…‬
‫לא יודעת. אני מאמינה שהכול יהיה…‬
‫טוב יותר, שהכול יהיה בסדר.‬
‫אבל עכשיו אני כבר לא יודעת.‬
‫למה? מה קרה?‬
‫אני מרגישה שהגעתי לשלב בחיים‬ ‫שבו משהו מתחבר.‬
‫שם אני נמצאת.‬
‫בנות, אני ממש צריכה לצאת מכאן.‬
‫אני לא יכולה יותר.‬
‫באמת שלא.‬
‫אני עדיין חייבת לרומיאו 600 אירו.‬
‫אבל אני לא יכולה לחכות.‬ ‫אני צריכה לצאת עכשיו.‬
‫ג'ינה.‬ ‫-באמת.‬
‫תירגעי.‬
‫כולנו עוברות כאן ימים קשים.‬
‫אבל הכול יהיה בסדר. נכון?‬ ‫תזכרי שבסוף תצאי מכאן.‬
‫זה ייגמר. את תעזבי ויהיה לך בית משלך.‬ ‫הוא יהיה…‬
‫ענק, עם משרת וכל זה. תאמיני לי.‬
‫כן.‬
‫אבל אני לא צריכה חיים כאלה.‬
‫באמת שלא. אני לא צריכה חיי פאר.‬
‫אני… אני רק רוצה‬
‫לחיות חיים שקטים,‬
‫בבית קטן ונורמלי, שבו יהיה לי…‬
‫כל מה שאצטרך כדי להקים משפחה.‬
‫שיהיה לי מספיק כסף… ללכת לסופרמרקט‬
‫ולקנות דברים במבצע. אני לא יודעת.‬
‫אני רוצה לשתות קפה עם השכנים,‬ ‫לפטפט במשך שעות.‬
‫אני לא יודעת… לצייר. דברים כאלה.‬
‫אני רק רוצה חיים נורמליים.‬
‫זה מה שאני רוצה.‬
‫לחיות.‬
‫ואולי…‬
‫אולי אני רוצה את זה כי זה מעולם לא היה לי.‬
‫זהו זה, זאת הסיבה.‬
‫אוכל לתת לך את ה-600 אירו, ג'ינה.‬
‫באותו הלילה,‬ ‫רציתי לומר לחברותיי שאני בהיריון.‬
‫ושהודות להן, אוכל לעזוב את המועדון‬ ‫ולגדל את הילד שלי.‬
‫למרות שהניסיון הזה לחיות חיים נורמליים‬
‫התפוצץ לי בפרצוף פעם נוספת.‬
‫אני לא חייבת כלום יותר, נכון?‬
‫גר… גרטה.‬
‫גרטה, התינוק שלי מגיע. תעזרי לי.‬
‫גרטה.‬
‫-אני לא יכולה לבוא.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫כבו את המנועים.‬
‫מויסס.‬
‫קצ'ופו.‬
‫אלה הן!‬
‫תירו בבועות!‬
‫תרגום כתוביות: ליאור הדר‬