‎UN SERIAL NETFLIX
‎Iată-le, târfele naibii!
‎Ca niște mielușele în drum spre abator.
‎O să fie prima mea crimă ‎de la distanță.
‎Mai sunt doi bărbați și o femeie. ‎Îi omorâm pe toți?
‎- Desigur. ‎- Victime colaterale.
‎Facem faza cu Triunghiul Bermudelor.
‎Șase persoane dispărute cu tot cu barcă. ‎Nu le va găsi nimeni.
‎Oprește, ‎papi!‎ Oprește!
‎Fetelor!
‎Am să vă spun un lucru.
‎De fapt, două lucruri.
‎Unul e bun, celălalt e tot bun, dar trist.
‎Începe cu cel bun-bun!
‎I-am spus „da” lui Toni.
‎Am acceptat planul B. Ne căsătorim.
‎Da!
‎Gina!
‎- Ce frumos! Mă bucur pentru voi. ‎- Mulțumesc.
‎Și vestea tristă?
‎E tristă, dar și bună, la urma urmei.
‎Eu și Toni am decis ‎să schimbăm aerul.
‎Să locuim în străinătate ‎când se naște copilul.
‎Unde vreți să mergeți?
‎Nu știu. În Filipine, Zanzibar…
‎Oriunde se fac scufundări, ‎ca Toni să aibă de lucru.
‎Mă gândeam doar că…
‎n-o să vedem copilul crescând.
‎Cu Coral.
‎Pe undeva, e și al nostru.
‎Noi trei putem alege împreună ‎numele, bine?
‎Așa, va avea ceva de la voi.
‎O să-mi fie dor de tine.
‎Promiteți-mi că veniți în vizită!
‎Sunteți mătuși. Surorile mele. ‎Trebuie să fiți cu mine, da?
‎- Promiteți-mi! ‎- Bine.
‎Haideți!
‎Pentru Gina!
‎Fetelor!
‎Ce fac tipii ăia?
‎- Nu ne-au văzut? ‎- Nu. Vin drept spre noi.
‎Să înceapă pescuitul!
‎Alo! Schimbați direcția!
‎Sunteți nebuni, futu-i!
‎Ia de aici, nebunule!
‎Nu am dat niciun ordin! Cine a tras?
‎- Voiai să așteptăm ordinul, ca în marină? ‎- Acum au timp să cheme ajutor.
‎Haide, Toni! Hai!
‎Vino repede!
‎Coral!
‎Ajutor!
‎Acum!
‎Toni!
‎Acoperă-mă!
‎Ești teafără?
‎Moisés, reîncărcați!
‎Să scufundăm barca aia afurisită!
‎- Ești teafără? ‎- Da.
‎Pau!
‎Dragule, cum te simți?
‎- Sângerezi. ‎- E doar o zgârietură.
‎Apasă pe ea, bine? Îmi pare rău.
‎Pau e mort.
‎Ești bine?
‎Uite, iubire!
‎Apasă pe rană, să oprim sângerarea!
‎Se întorc!
‎Cine sunt oamenii ăia?
‎Sunt narcotraficanți ‎care au confundat barca? Ce naiba?
‎Ce naiba faci?
‎Nu le putem omorî, cu atâta legănat.
‎A făcut cineva ceva? ‎Ați sunat la club?
‎- Ți-ai sunat fosta ta iubită? ‎- Nu! De ce? Ai vorbit cu Moisés?
‎Era cât pe ce să mă omoare. ‎De ce naiba să-l fi sunat?
‎Eu am fost.
‎Am sunat-o pe mama acum câteva zile, ‎ca să-mi aduc băiatul, dar…
‎Nu m-am gândit că localizează apelul ‎așa de departe. E în Cuba.
‎Sigur că îl localizează, Gina.
‎Sigur că da.
‎Iar acum, Pau e mort.
‎Și ne vor ucide pe toți. Înțelegi, nu?
‎Bine. Încă o dată!
‎În șir indian, da?
‎Îmi pare rău, n-am vrut. ‎Adică… nu m-am gândit.
‎Asta e problema ta, Gina. ‎Nu gândești! Ești idioată.
‎De ce să-ți aduci copilul? ‎Ca să-l lași orfan după cinci minute?
‎Nu e proastă.
‎E o japiță.
‎De ce spui asta, Wendy? Eu…
‎De ce o spun?
‎Timp de șase luni ‎nu te-ai gândit să-ți suni mama.
‎Ai sunat-o acum. Știi de ce?
‎Pentru că nu-ți pasă.
‎Tu pleci în partea cealaltă a lumii, ‎iar noi rămânem aici.
‎Ți se rupe că ne-ai pus în pericol.
‎Dar tu? Tu nu ne-ai pus ‎niciodată în pericol?
‎Ca atunci când era să te îneci ‎în piscină de la o supradoză.
‎Sau când te-ai dus la club ‎să iei pașapoartele, dar nu le-ai luat.
‎Ai preferat ‎să tragi niște linii în loc. Corect?
‎Despre ce vorbiți? Ce club? Ce supradoză?
‎Cine trage în brutărese ‎în largul mării? Nu pricep.
‎Greta, am fost traficate.
‎Am fugit dintr-un bordel.
‎Și aproape că l-am ucis pe proxenet. ‎Doar „aproape”.
‎I-am furat patru milioane de euro. ‎Ceva mai mult.
‎Jos!
‎Toni, ne putem apăra cu ceva?
‎Harpoane pneumatice. Sunt în ladă.
‎Dacă tăiem funia, ‎le folosim ca săgeți, nu?
‎Și pistoalele de semnalizare.
‎Iubitule!
‎Îmi pare atât de rău.
‎Sincer. Iartă-mă!
‎Nu-mi pasă ce nu mi-ai spus, Gina.
‎N-am vrut niciodată să știu.
‎Contează doar să scăpăm teferi de aici.
‎Fiindcă planul B era cel mai bun ‎din toată viața mea.
‎De ce ne întoarcem?
‎Ne putem ciocni de ei cu prova, ‎să răsturnăm o barcă.
‎Se întorc! Intră în noi!
‎Imbecilul se joacă de-a bărcuțele.
‎Xuan, la dreapta! Moisés, evită-l!
‎Manevrează prea rapid.
‎Împușcă-l pe tipul de la timonă!
‎Toni! Ia-o spre coastă!
‎Nu! Toni!
‎Nu!
‎Iubitule! Te rog!
‎Să văd cum te mai ridici acum!
‎Iubitule, te rog!
‎Dragul meu! Te rog, respiră!
‎Nu, te rog…
‎Te rog, iubitule! Respiră!
‎Te rog! Iubitule!
‎Pe când încercam în zadar ‎să-i salvez viața lui Toni,
‎mă gândeam ‎că sufletul său nu murise încă.
‎Și mi-am amintit vorba bunicii mele.
‎Când oamenii mor,
‎mai rămân cu noi o vreme, ‎să ne dea tăria care poate ne lipsește.
‎Și în acel moment,
‎am știut ce aveam de făcut.
‎Gina! Întoarce-te aici!
‎Ce faci?
‎Avem un rănit!
‎I-am zburat deja creierii unuia. ‎Ajută-mă să-l încarc!
‎Nu mai risca!
‎Trebuie să-i zbor creierii lui Romeo.
‎Încarcă-l!
‎Coral!
‎Oprește-te!
‎E mort deja.
‎Cârpa aia e cu motorină. ‎O să ne dai foc, Caltaboș!
‎Toarnă apă pe el!
‎Haide!
‎Toarnă apă pe el!
‎- Gina! ‎- Nu!
‎Jocul s-a terminat pentru borțoasă!
‎Nu!
‎Închide ușa, Greta!
‎Gina!
‎Nu vă temeți, bebelușul e bine.
‎Draga mea,
‎trebuie să reziști, da?
‎- Nu te lăsa! ‎- Bine.
‎- Motorul, Romeo! Trage în motor! ‎- Așa e.
‎Se apropie de noi!
‎Acum!
‎Ce ai pățit?
‎Nu! Stai așa! Apasă pe ea!
‎Arată-mi!
‎E bine. Glonțul a ieșit.
‎Nemernicul!
‎Se întorc.
‎Mai avem o singură șansă.
‎Ne scufundăm și atacăm de sub apă.
‎- Da. ‎- Da.
‎Așteaptă! Apasă!
‎Așteaptă aici!
‎Aici sunt.
‎De ce au pus muzică?
‎Se joacă cu noi.
‎Atunci, să ne jucăm!
‎Nu trageți decât dacă vedeți mișcare!
‎Până atunci, liniște totală, bine?
‎În mijlocul acelei tăceri,
‎în miros de praf de pușcă, ‎motorină, sânge și salpetru,
‎m-am temut pentru bebeluș.
‎Așa cum m-am temut ‎când am aflat că există.
‎Zău așa! Poți să plângi în tăcere?
‎Gina! Te simți bine?
‎Nu cred că pot să respir.
‎Nu pot să respir.
‎Ascultă!
‎Ai un atac de anxietate. Ridică-te!
‎Pune capul pe genunchi ‎și trage aer în piept…
‎Încet, numărând până la zece.
‎Acum dă aerul afară.
‎Tot numărând până la zece.
‎Când pățesc asta,
‎pe mine mă ajută ‎două pastile de bromazepam și un whisky.
‎Sau să mă îndop la fast-food.
‎Ramen‎ cu rață‎,
‎sote de ciuperci ‎cu coriandru pentru domnița.
‎Mulțumesc.
‎Iubito, știi că aici…
‎e normal să ai ‎atacuri de anxietate și depresie.
‎Dar dacă mănânci, trec.
‎Da, nu știu ce e cu mine azi.
‎De regulă nu sunt anxioasă sau copleșită.
‎Sunt o fire pozitivă. Eu întotdeauna…
‎Nu știu. Cred că totul va fi…
‎mai bine, că totul se va rezolva.
‎Dar acum, nu știu.
‎Acum? Ce s-a întâmplat?
‎Simt că am ajuns la un punct în viață ‎unde ceva face clic.
‎Acolo sunt acum.
‎Fetelor, trebuie să ies de aici.
‎Nu mai suport.
‎Serios, nu pot să stau.
‎Îi mai datorez 600 de euro lui Romeo.
‎Dar nu pot aștepta. ‎Trebuie să plec acum.
‎- Gina! ‎- Serios.
‎Liniștește-te!
‎Fiecare avem zile oribile aici.
‎Dar totul va fi bine. ‎Nu-i așa? Nu uita că o să ieși.
‎Asta se va termina. ‎Vei pleca, vei avea casa ta. Va fi…
‎imensă, cu majordom ‎și tot restul. Crede-mă!
‎Sigur.
‎Dar nu vreau genul ăla de viață.
‎Chiar nu. N-am nevoie de o viață luxoasă.
‎Eu… vreau doar
‎să duc o viață tăcută,
‎într-o căsuță normală, unde pot avea ‎atât cât îmi trebuie pentru familia mea.
‎Destui bani ca să mă duc la supermarket
‎și să cumpăr lucruri ‎de la reduceri. Nu știu.
‎Să stau la taclale cu vecinii la o cafea.
‎Nu știu… să desenez. Lucruri de-astea.
‎Vreau doar o viață normală.
‎E tot ce-mi doresc.
‎Să trăiesc.
‎Și poate…
‎Poate că vreau asta ‎fiindcă n-am apucat până acum.
‎De-aia.
‎Îți dau eu cei 600 de euro, Gina.
‎Aș fi vrut să le spun atunci ‎prietenelor mele că eram însărcinată.
‎Și că, datorită lor, puteam să plec ‎cu copilul meu.
‎Dar acea încercare ‎de a duce o viață normală
‎s-a întors asupra mea ca un bumerang.
‎Acum suntem chit, nu?
‎Greta!
‎Greta, vine copilul. Ajută-mă!
‎Greta!
‎- Greta! ‎- Nu pot să vin.
‎Nu pot.
‎Opriți motoarele!
‎Moisés!
‎Caltaboș!
‎Ele sunt!
‎Trageți în bule!
‎Subtitrarea: Nicu Teodorescu