EN NETFLIX-SERIE
Där har vi subborna.
De traskar så förnöjt mot slakten.
Det här blir första gången jag dödar på avstånd.
Det är två män och en kvinna. Dödar vi dem allihop?
-Självklart. -Sidoskador.
Vi gör "Bermudatriangeln".
Sex försvunna och en sjunken båt. De kan söka bäst de vill.
Stanna, älskling.
Tjejer…
Jag har en sak att säga.
Två saker, faktiskt.
En positiv nyhet, och en positiv, men vemodig.
Ta den riktigt positiva först.
Jag har sagt ja till Toni.
Det blir plan B. Vi ska gifta oss.
Lägg av!
Gina!
-Härligt! Jag är så glad för din skull. -Tack.
Och den vemodiga?
Vemodig, men ändå positiv.
Vi har bestämt oss för att flytta. Vi vill bo i utlandet när barnet kommer.
Vart har ni tänkt flytta?
Jag vet inte. Filippinerna, Zanzibar…
Nånstans där man kan dyka, så att Toni kan få jobb där.
Det är bara att jag gärna…
…hade velat få se barnet växa upp.
Med Coral.
Det känns lite som vårt barn också.
Vi kan väl bestämma namnet tillsammans? Så får det med sig nåt från er.
Jag kommer att sakna dig, gumman.
Lova att ni kommer och hälsar på.
Ni är barnets mostrar, mina systrar. Ni ska ju vara hos mig.
-Lova mig det. -Ja.
Nu kör vi!
Skål för Gina!
Mina tjejer.
Vad håller de på med?
-Har de inte sett oss? -Nej, de är på väg rakt mot oss.
Fisket kan börja.
Sväng!
Är ni galna?
Där fick du, din galning!
Jag gav inte klartecken! Vem fan sköt?
Ska vi invänta order som i marinen?
Nu hinner de larma.
Kom, Toni! Skynda dig!
Coral!
Mayday, mayday!
Nu!
Toni!
Täck mig!
Hur gick det?
Kolla magasinen, Moisés.
Nu sänker vi båtjäveln.
-Är du okej? -Ja.
Pau?
Hur mår du, älskling?
-Du blöder. -Det är bara en skråma.
Tryck mot såret. Förlåt mig.
Pau är död.
Är du oskadd?
Här, älskling.
Tryck mot såret för att stoppa blödningen.
De vänder!
Vilka är det där?
Är det knarksmugglare som ger sig på fel båt? Vad fan händer?
Vad fan gör du?
När det gungar så här kan vi inte döda dem.
Har ni gjort nåt? Har ni ringt till klubben?
-Har du ringt din ex-tjej? -Nej! Har du pratat med Moisés?
Han sköt mig nästan i skallen. Varför i helvete skulle jag ringa honom?
Det var jag.
Jag ringde till mamma för att jag vill få hit mitt barn.
Jag trodde inte att de skulle kunna spåra ett så långt samtal, ända till Kuba.
Det är klart att de spårade det.
Det är klart.
-Och nu är Pau död. -Och de kommer att döda oss.
Det förstår du väl?
Okej, en gång till.
Efter varandra.
Förlåt, det var inte meningen. Jag tänkte mig inte för.
Det är det som är problemet, Gina. Du tänker inte! Du är blåst!
Vad fan ska du ta hit din son för? Så att han ska bli föräldralös?
Hon är inte blåst.
Hon är ett jävla svin.
-Varför säger du så, Wendy? -Varför jag säger så?
I ett halvår har du inte kommit på tanken att ringa din mamma, men nu gör du det.
Vet du varför? Du bryr dig inte.
Du tänker dra till andra sidan jorden och lämna oss i skiten.
Du skiter i om du försätter oss i fara.
Ska du säga!
Har du aldrig försatt oss i fara?
Som när du nästan drunknade i poolen efter en överdos.
Eller när du sket i att hämta våra pass på klubben
och snortade kokain i stället. Visst var det så?
Vad pratar ni om? Vilken klubb? Vadå överdos?
Vem skjuter bagare ute på havet? Jag fattar inte!
Vi är traffickingoffer, Greta.
Vi har flytt från en bordell.
Och vi dödade nästan vår hallick, men bara nästan.
Och stal fyra miljoner euro av honom, lite drygt.
Ner!
Toni, har vi nåt att försvara oss med?
Det finns harpungevär i fiskeväskan.
Om vi kapar linorna kan vi skjuta med dem.
Och nödraketpistoler.
Älskling.
Förlåt, älskling.
Jag menar det. Förlåt mig.
Jag bryr mig inte om vad du inte har berättat, Gina.
Jag har inte velat veta.
Huvudsaken är att vi kommer levande härifrån.
För plan B är den bästa plan jag nånsin haft i mitt liv.
Varför vänder vi?
För att ramma en av deras båtar.
De tänker ramma oss!
Vill idioten leka kull?
Styrbord, Xuan! Väj, Moisés!
De är för snabba.
Skjut gubben som står vid rodret.
Kör mot kusten, Toni.
Nej! Toni!
Nej!
Nej, älskling! Snälla!
Försök resa dig nu, din jävel!
Snälla älskling!
Snälla älskling, andas!
Nej, snälla!
Medan jag förgäves försökte rädda Toni
tänkte jag att hans kropp kanske var död, men ännu inte hans själ.
Jag mindes att min mormor brukade säga
att de döda stannar kvar hos oss ett tag
för att ge oss styrka som vi annars hade saknat.
Och i det ögonblicket visste jag vad jag måste göra.
Gina! Kom tillbaka!
Vad gör du?
Vi har en skadad!
Jag sköt skallen av en av dem. Hjälp mig att ladda om.
Ta inga risker, Gina.
Jag måste skjuta skallen av Romeo.
Ladda den.
Coral.
Sluta.
Han är död.
Det där är dieseltrasan! Du sätter eld på oss, Cachopo!
Häll vatten på honom!
Rappa på!
Häll vatten på honom!
-Gina! -Nej!
Game over för tjockisen!
Nej!
Stäng dörren, Greta!
Gina!
Lugn. Barnet är oskatt.
Gumman, nu måste du kämpa.
-Kämpa nu. -Ja.
-Skjut mot motorn, Romeo. -Okej.
De knappar in!
Nu!
Vad har hänt?
Nej! Tryck mot såret. Få se.
Kulan har gått igenom, det är bra. Den jäveln.
De kommer.
Vi har bara en möjlighet, att dyka och anfalla från vattnet.
-Ja. -Ja.
Tryck mot såret.
Vänta här.
Varför spelar de musik?
De jävlas med oss.
Nu kör vi.
Skjut bara om ni ser nån röra sig. Till dess, absolut tystnad.
Och mitt i den tystnaden,
och lukten av krut, diesel, blod och salpeter,
fruktade jag för mitt barn.
Som när jag först blev varse om dess existens.
Kan du gråta lite tystare?
Vad är det, Gina?
Jag tror inte att jag kan andas.
Jag kan inte andas.
Hördu.
Det är en panikattack. Sätt dig upp.
Sätt huvudet mellan knäna och andas in långsamt, räkna till tio.
Och andas ut långsamt.
Räkna till tio igen.
För mig brukar det hjälpa med två bromazepam och en slurk whisky.
Eller att vräka i mig skräpmat.
Ramennudlar med anka, fräst svamp och en nypa koriander till damen.
Tack.
Det är ganska normalt att få ångest och vara deppig härinne.
Men mat hjälper.
Jag vet inte vad det är med mig.
Jag brukar inte få panikattacker och sånt.
Jag är en positiv person, som alltid…
Som tror att allt kommer att…
…bli bättre, att allt blir bra.
Men nu vet jag inte längre.
Vad är det som har hänt?
Jag har kommit till den punkten i livet där det klickar.
Där är jag.
Jag måste verkligen ut härifrån.
Jag klarar inte mer.
Jag kan inte stanna här.
Jag är fortfarande skyldig Romeo 600 euro,
men jag kan inte vänta, jag måste ut härifrån nu.
Lugn.
Vi har alla hemska dagar härinne.
Men det kommer att ordna sig. Du kommer att komma ut.
Det här tar slut. Du ska komma ut, bo i ett eget hus,
ett stort hus med butler och allt. Lita på mig.
Visst.
Men jag behöver inte det.
Jag behöver inget lyxliv.
Jag vill bara leva i lugn och ro,
i ett litet hus, med det jag behöver för att ta hand om min familj.
Och pengar så det räcker till mat
och saker på rea, kanske.
Dricka kaffe med grannarna, prata i timmar, kanske teckna… Såna saker.
Jag vill bara ha ett normalt liv. Det är det jag vill.
Att leva.
Och kanske…
Kanske är det för att jag aldrig riktigt har levat.
Ja, därför är det.
Jag kan ge dig 600 euro, Gina.
Jag hade gärna berättat för mina vänner att jag var gravid.
Tack vare dem skulle jag nu lämna klubben och kunna leva med mitt barn.
Men den ansatsen till ett normalt liv skulle också gå i stöpet.
Nu är vi väl kvitt?
Greta…
Barnet kommer. Snälla, hjälp mig.
Greta!
-Greta! -Jag kan inte komma.
Jag kan inte.
Stäng av motorerna.
Moisés.
Cachopo!
De är där!
Skjut mot bubblorna!
Undertexter: Karl Hårding