СЕРІАЛ NETFLIX
-Ти щось бачиш? -На такому сонці нічого.
Тоді нахилися більше, бляха.
Дивись там.
Он вона!
Мойзесе!
Мойзесе, не рухайся!
Ідучи під воду,
Ромео думав, що буде іронічно померти зараз.
Зі стрілою в грудях,
випущеною жінкою, яка розбила його серце пів року тому,
яку він приплив убити.
Але помирав не Ромео.
Будь ласка.
Ні, прошу…
Ґрето.
Ґрето, моя дитина народжується. Допоможи.
Ґрето!
Ти поранена?
Не страшно, є вихідний отвір.
Ти чуєш?
Дівчата перемагають.
Ти маєш допомогти мені народити.
Ось, тримайся.
Тужся.
Сильно тужся. Штовхай, ну ж бо.
Мойзесе, пливи сюди.
-Я не можу. -Дідько. Що ж робити?
Знайди щось гостре.
Гаразд.
Моя дитина народиться.
Ґрето, я помру.
Будь ласка, тримайся.
Але я щаслива.
Бо знаю, що дитина виживе.
І ми зустрінемося на порозі цього життя.
Принаймні ненадовго,
але ми побачимося.
Ти маєш мене розрізати.
-Ні. -Розріж мене.
Будь ласка.
Гаразд.
-Ти зможеш. -Гаразд, давай.
Я нашкоджу і тобі, і дитині.
-Я не можу. -Гей.
Гей. Мені вже ніхто не нашкодить.
Не бійся.
Дай мені.
Давай.
Ну ж бо.
Мойзесе!
Забираймося звідси.
Рушаймо.
Витягуй.
Дівчата.
Що ти робиш?
Дитина виходила. Я намагалася витягти.
-Я недостатньо сильна. -Джино.
-Заспокойся. -І вона теж.
-Вона дуже слабка. Джино, люба. -Джино!
Джино.
Ви перемогли?
Так? Перемогли?
Витягніть мою дитину. Будь ласка.
Тягніть сильно. Це важко. Будь ласка, дістаньте її.
Я вас благаю.
Дівчата, вода затікає, треба покинути човен.
-На палубі є рятівна шлюпка. Дістань. -Добре.
Витягніть.
Ти впевнена?
Треба розрізати. Ніж.
Він живий?
Дихай.
Дай його мені.
Не бійся.
Усе добре.
Ну ж бо.
Будь ласка.
Мій хлопчику.
Тобі вдалося.
Люба, ти змогла.
Джино?
Джино.
-Ні, Джино. Будь ласка. -Джино.
Дівчата, шлюпка готова.
Я втрачаю багато крові.
-Нам треба в лікарню. -Буде багато питань.
Докторе Герра?
Так.
У нас проблема. Кілька поранених.
Ви негайно потрібні в Альмерії.
-Яка ситуація? -Два поранення від гарпуна та обпечений.
Куди влучив гарпун?
Ромео в груди, наскрізь.
Шафі — у живіт.
Не наскрізь, але крові багато. Витягти його?
І не думай.
Ти можеш порвати кишечник, і кровотеча посилиться.
Якщо вміст шлунка витече, це знищить його зсередини.
-Я його прооперую. -Добре.
Ромео, як високо влучив гарпун?
Ромео.
Він… у моїх грудях, зліва, на рівні плеча.
-Сантиметрів п'ять над соском. -Там немає органів.
Можете витягти в бік наконечника.
Продезінфікуйте, зашийте й скріпіть.
-Добре. -А є голка з ниткою?
Я дещо маю.
Тепер про жертву опіку.
-Ступінь опіку? -Високий, докторе.
Треба конкретніше.
-Опиши опік. -Гаразд.
Так, докторе. Йому в обличчя вистрелили з ракетниці.
Порох прилип до шкіри.
Він горів від 10 до 15 секунд.
Шкіра рожева з чорними місцями. Очі затуманені.
Затуманені?
-Як у риби, коли дістаєш з духовки. -Це опік третього ступеня.
Тут потрібне хірургічне втручання,
пересадка шкіри та, судячи з твоїх слів, пересадка частин обличчя.
Мойзесе, вимкни гучний зв'язок. Ти його лякаєш.
Я не дочекаюся приїзду доктора з Тенерифе.
Докторе…
Я сам піду в лікарню.
Скажу, що це нещасний випадок під час дайвінгу.
Шафо, поглянь на мене.
Нам не можна в лікарню.
Ви приїдете сьогодні. Поговоріть з Гаррігесом.
Він організує приватний літак. Будете тут за кілька годин. Добре?
Він буде за кілька годин.
Суану треба накласти на обличчя пов'язку з антибіотиком.
Усе гаразд.
Дарвіне.
Ти виглядаєш краще за нас.
Іди в аптеку. Давай.
Пий.
Укуси.
Зараз…
Один…
Два…
Тепер забери мене звідси.
Якщо я стечу кров'ю на смерть, то не в домі на колесах.
Ромео.
Якщо я втрачу ще літр чи два крові, я помру.
Я хочу сам піти в лікарню.
Насолоджуймося найчарівнішою миттю дня.
Заходом сонця.
Нам потрібна кімната на цю ніч.
На вас трьох?
Чотирьох.
Дідько, це мій домашній.
Люба, чому ти досі не спиш?
Тату, я не можу зробити домашнє.
А чому старша сестра не допомагає?
Сказала, що пішла ночувати до подруги, але Лінда Марія каже інше.
Гаразд, серденько, слухаю.
Скільки десятків у 30 сотнях?
Дістань калькулятор.
Хвилинку, сонечко. Я тобі скажу.
Зараз.
Тридцять сотень?
Так.
Три тисячі.
Три тисячі? Не може бути. От лайно.
-Розклади на десятки. -Сто разів по 30.
Не може бути. У десятках.
-А, ні. -Триста. Це 300.
-Так, 300. -Так.
Сонечко,
у 30 сотнях 300 десятків.
Дякую, татку. Коли ти повернешся?
-За два дні, плюс-мінус. -А дядечко Мой з тобою?
Так, він тут.
Скажи, що мій Поу помер.
Люба, твій Поу помер?
Скажеш дядечку сама? Він тут, я дам йому телефон.
Привіт, принцесо.
-Дядечко, Поу помер. -Що сталося?
Гадаю, я його перегодувала й не гралася з ним.
Нічого страшного. Не сумуй.
Заведемо Поу-два.
Що за Поу?
Віртуальна тваринка.
-Або назвемо якось інакше. -Добре.
-Люблю тебе, принцесо. -І я тебе.
-Відвезіть мене в лікарню. -Є вихідний отвір, не бійся.
Зупинимо кровотечу, промиємо, і я зашию.
Ти ще й рани вмієш зашивати?
Хірургиня, повія, пекарка.
Ґрето, у лікарню не можна.
Там викличуть поліцію.
Змусять давати свідчення. Тоді тебе теж шукатимуть.
За нами вже слід з трупів.
«Слід з трупів».
Я пішла поплавати в морі.
У мене стріляли, до лікарні не можна.
Дівчата.
Дитина спить. Я заберу гроші зі схованки.
Мойзесе.
Зроби мені послугу.
Подзвони моїй дівчині й скажи, що я поїхав.
Ти чого? Сам з нею поговориш.
-Ти виживеш, от побачиш. -Я спотворений на все життя.
Скажи їй, що я пішов до іншої.
Хочеш розбити їй серце?
Суане, слухай.
Якщо вона тебе кохає,
їй байдуже, як ти виглядаєш.
Вона буде з тобою, от побачиш.
Ти не розумієш. Я мотлох.
Я чудовисько. Вона нормальна дівчина.
Вона працює в дитячому садку.
Я їй брехав.
Їй буде простіше думати, що я пішов до іншої.
Тієї миті,
коли я вмовляв Суана, що все буде добре,
сам чітко бачив, що це не так.
Він був приречений, як і всі ми.
Такі, як ми, не можуть казати коханим, чим вони займаються.
Правди ніколи не можна казати,
бо це автоматично позбавляє можливості мати нормальне життя.
Суане, я з нею поговорю.
Даю тобі слово.
Венді, у мене було життя.
Я збиралася завести з дівчиною будинок за містом і бути щасливою.
Але ж тобі треба було приїхати на заправку й звабити мене.
Мотопрогулянки…
Що я тобі сказала? Що в мене дівчина.
Тобі було байдуже.
Ти повертався знову і знову.
Доки не отримала бажане.
Я в тебе закохалася.
І заради чого?
Щоб жити в брехні?
Щоб грати дівчину у твоєму удаваному житті?
Замінімо це.
Обережно.
Усе.
Не в удаваному.
До цього, у клубі,
коли мене щоночі ґвалтували, було удаване.
А це справжнє.
Або…
я думала, що маю право на життя.
Чи закохатися вдруге.
Бо першого разу…
ситуація була не найкраща.
Я стала повією, щоб моя дівчина не була бідною.
Вона мене кинула.
А я застрягла там, викрадена.
І ніхто мене не йшов мене рятувати, як у кіно.
Мене врятувала Джина.
Урятувала Джина.
І Корал.
І потім було це життя.
Я думала, що буду…
зачинена назавжди, нікого не бачитиму, не говоритиму…
Але зустріла тебе.
А ти побачила мене.
І посміхнулася.
І ці 20 чи 30 секунд…
мені не було страшно.
Я почувалася нормальною.
Я повернулася додому.
І…
Я злила бензин з мотоцикла,
щоб побачити тебе наступного дня.
Мойзесе, гадаєш, Ісус мав рацію?
Що сенс життю дають
доброта та прощення?
Я завжди думав, що чоловіками рухають базові пристрасті.
Первинні інстинкти.
Наші члени,
жага,
амбіції…
егоїзм, жадібність…
і помста.
Тому ми тут.
Через кляту помсту.
І поглянь на нас.
Можливо, Ісус мав рацію,
і я зараз міг щасливо вечеряти з дочками,
навчаючи молодшу десятків і сотень.
А якщо це мій останній вечір?
Мойзесе, життя мені вже давало знаки.
Одного разу я мало не помер.
Я не зважав на знаки.
Удруге я їх не ігноруватиму.
Ну серйозно,
хіба це все було необхідно?
Навіщо тобі така історія,
де жінки постійно лажають?
Спершу ми кусаємо яблуко, що неправда, але ти караєш нас
пологовим болем.
Який же ти негідник.
А апостоли?
Дванадцять чоловіків.
Одна повія.
І що мені подобається найбільше…
спочатку ти створив свого друзяку.
Потім, щоб він не нудьгував,
ти взяв у нього ребро та створив нас.
Ти зробив нас із запасних частин чувака.
Кажеш, ти не знав, який біль нам спричинюєш?
Ти від початку знав, що жінкам легко не буде.
Авжеж, знав.
Не можна робити такий гівняний маркетинг для виду, який ти створив.
Міг би розрекламувати нас і краще.
Гаразд, вибач.
Ні, вибач. Я не хотіла зриватися. Тобі й так дісталося з…
Але дідько, я ж…
Тепер ми самі маємо розбиратися. І…
І це стає дуже важко.
Дуже важко.
Діво Кармельська, королево морів.
Подбай про нашу Джину, добре?
Вона хороша людина.
Якого біса ми тут робимо?
Я, бляха, стікаю кров'ю!
Стікаю кров'ю, курва!
Я пішов.
Я пішов у кляту лікарню.
Шафо, сядь.
Ні.
Ні. Я не закінчу, як Суан.
-Ні, зі мною так не буде. -Заспокойся, сядь.
-Відчепися на хрін! -Ні, так буде гірше.
І що ти мені зробиш?
Уб'єш, як Крістіана?
Що він верзе?
Мені теж цікаво.
Що ти верзеш?
Що ми дамо тобі стекти кров'ю, як ті паскуди — Крістіану?
Скажи йому, чорт забирай! Він уже казиться!
Дивлячись тієї миті на Ромео,
як відчайдушно він шукає мого схвалення,
я зрозумів, що йому страшніше, ніж тоді, коли його проштрикнули гарпуном.
Скажи йому!
Набагато страшніше, ніж обидва рази на порозі смерті.
Але чомусь мені було легше й далі вірити йому,
ніж піддатися своїм підозрам і зруйнувати все своє життя.
Поки що.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда