PÍSEŇ BANDITŮ
ROKU 1905 PŘIPRAVILI JAPONCI KOREU O SUVERENITU.
KOREJCI VYTVOŘILI MILICE, KTERÉ JAPONCI ZAHNALI
DO MANDŽUSKA A JONHEDŽU.
Odteď se řídíte rozkazy Japonska.
KJONGSONG, ŘÍJEN 1915
Důvěřujte guvernérovi Čosonu a Společnosti pro rozvoj Orientu.
Máme další!
V zájmu rovnosti má každý povinnost nahlásit,
kolik vlastní půdy.
Tak se vám dostane veškerých práv s tím spojených.
Pozor, projíždím!
S námi všichni zbohatnete!
Pane!
Už to přišlo.
Podle všeho je tady.
Ten, koho hledáš.
TCHEPJONG, 18. OBVOD, 30. OKRES VESNICE MJONGDŽONG, SEVERNÍ KANDO
Chcípni!
Poručíku I.
Čeká na vás major Miura. Měl byste vyrazit, pane.
Je to pro vás velká příležitost…
Přikázali mi, abych se postaral, že dorazíte.
Jo a musíte přijít v uniformě.
Jak někteří možná víte,
muž, kterého vám chci představit,
býval mým otrokem.
A bez pomoci Japonského císařství
by zůstal otrokem beze jména dodnes.
Nikdy by se nestal mým nejbližším přítelem,
druhem a bratrem.
Tento hrdina rozdrtil ruské dělostřelce v S’-pchingu
a jakožto pravý vlastenec
potlačil povstalce během kampaně proti vzbouřeneckým milicím.
Proto prosím s potleskem přivítejte
poručíka I Juna.
Řekl jsi, ať už to nedělám?
Víš, jak těžké bylo tu akci zorganizovat?
A ty ses tu mezitím ožíral?
Už je to přes šest let.
Šest let jsem na tebe čekal.
Já se do armády vrátit nechtěl.
Jak to přede mnou můžeš vůbec vypustit z pusy?
Zítra odjíždím.
Musím se s někým sejít.
Možná se vidíme naposledy.
Co to plácáš?
Jak jako naposledy?
To jsem ti k smíchu?
Protože jsem ti dal svobodu a spřátelil se s tebou?
Měl by sis dávat pozor.
Býval jsem přece jenom tvůj pán.
Beze mě bys tady dneska neseděl, ty hlupáku.
To já jsem v roce 1894 spálil papíry, které z tebe dělaly otroka.
Udělal jsem z tebe vojáka,
nazval tě válečným hrdinou a pomohl ti získat konexe.
Jsi nejmladší major korejského původu v japonské armádě, Šóhei Miura.
A komu za tu hodnost vděčíš?
Já už nikomu nic nedlužím.
- Tak mě laskavě nechej jít. - Cože? Jít?
Počkej, neříkej…
že jde o tamten incident.
Před šesti lety v Kurje.
Jenom jsme plnili rozkazy.
Už jsem ti říkal, že jsme neměli jinou možnost.
Zatraceně…
Měl jsem tě tehdy fakt zabít, sakra.
Musíte všichni tak ječet?
Vůbec se neslyším!
Ne, takhle to nepůjde. Vstávej. Máš u sebe zbraň?
Na, vem si ji a postav se tamhle, jasný?
Tentokrát ti ustřelím hlavu.
Buď mě dřív sám zabiješ, nebo chcípneš. Vyřešíme to jednou provždy, jo?
Co je?
Bojíš se, že tě zase postřelím?
V tom případě nikam nejezdi
a zůstaň po mým boku, sakra!
Situace se změnila.
Tehdy jsem neměl důvod žít.
Ale našel jsem ho.
Opravdu si to musíme vyříkat tady a teď?
Ty parchante…
Kdybys mě tehdy zabil, měl bys teď klid.
Váš otrok Kchunnomi
vám opožděně děkuje, že jste mu dal svobodu, pane.
I June! Zůstaň, kde jsi.
I June!
Majore, to nesmíte!
Pusťte mě! Nechte mě být!
I June! Slyšíš mě?
KJONGSONG
WONSAN
ČCHONGDŽIN
HÖRJONG, MJONGDŽONG
June!
Ty jsi mi teda vyrostl!
Jen se podívej na sebe, Son-bok. Musí být fajn mít peníze.
Bez nich si bývalá otrokyně respekt nezíská.
A teď se ti ho dostává?
To si piš!
Musím ale být rázná. Všichni mi teď říkají „mrcho“.
„Teď je z ní pěkná mrcha!“
Určitě jsi unavený.
Nastup si.
Divím se, že jsi dorazil tak rychle.
Snad jsi nestrávil…
těch šest let čekáním na můj dopis.
Určitě nebylo lehké ho najít. Děkuju.
To nemusíš. Byla to úplná hračka.
Spíš mi řekni, to tě mladý pán nechal jen tak odejít?
Pohrozil jsem mu.
- Tím, že ho zabiju, pokud mě nepustí. - Měl jsi to prostě udělat.
Pamatuješ si, jak mě zmlátil?
Jen za to, že jsem zapomněla zatopit.
Byl to fakt pořádný grázlík.
Dodnes mě kvůli němu bolí záda.
Sice jsem zbohatla,
ale moje tělo pořád pamatuje chudobu.
Ach jo.
Chytili další z těch blbečků.
Proč bojovat za nezávislost, když se pak stejně necháš zabít?
To udělali Japonci?
Co já vím. Mohli to být banditi v sedlech.
Proč by to dělali?
Aby se napakovali.
Povstalci nejsou lidi, ale prachy.
Nesrovnávej Kando s Kjongsongem.
Ten teď bohužel patří Japoncům.
Tady si na to sice všichni brousí zuby,
ale nikdo to tu zatím neovládl.
Nemáme jasného vůdce.
Jsme na čínské půdě, platí tu Japonci a žijou tu Čosoňani.
Kdo to tady podle tebe nakonec povede?
Co je?
June. Na.
Nos to u sebe. Písečné bouře nejsou sranda.
Už to přešlo.
Pojďme.
- To je ta vesnice? - Jo.
Tohle je Mjongdžong. Perla severního Kanda.
Paráda, co?
MJONGDŽONG
Dáme si dvoje nudle.
Posaď se. Vaří tu úžasně.
Nevidím moc čosonských podniků.
Nikdo nemá na to, aby si nějaký otevřel. Já jsem ta nejbohatší ze všech krajanů.
To ti ten hostinec tak vynáší?
Ale prosím tě. Tím si skoro nic nevydělám.
Prodávám teď zbraně.
V okolí se hodně bojuje.
A co se stane, když povstalci pobijou Japonce?
Vezmou jim všechny zbraně, protože je můžou prodat.
Já je pak levně skoupím a draze prodám čínským vojevůdcům.
Nebo banditům, když to jinak nejde.
Obchoduju se všema.
Díky.
Tak jo, dáme se do jídla. Na.
Mimochodem…
Z čeho tady budeš žít?
Vím, že někoho hledáš,
ale jak si chceš něco vydělat?
Já tady nebudu žít.
Jak to myslíš?
Přišel ses nechat zabít?
Kdo to sakra je?
Nedělejte to. Ne!
Co jsou zač?
Už zase? Zrovna jsem si sedla k jídlu.
Vstávej.
Radši se do toho nepleť. Uděláš líp, když se jim vyhneš.
Mějte se. A ty pojď!
Počkej.
June!
Zatraceně. Fakt jsem měla srdce až v krku!
Proč jsi tam jen tak stál a zíral?
Kdo to byl?
Čang Ki-rjong. Jeden z těch banditů v sedlech.
Ti mrtví tamhle pracovali pro Nodoksana.
Pořád spolu bojujou o kontrolu nad tržnicemi v Mjongdžongu a Kandu.
- K čertu s nima. - Co dělá policie?
Ti budižkničemové prostě…
Hele, tamhle jdou.
Vidíš ho? Toho chlapa vepředu?
To je komisař Óoka z konzulátu. Má na starosti hlavní třídu.
Je to hajzl, ten nejhorší ze všech.
Hej, ukliď to tu!
Oni jen odnáší těla? Nepůjdou po jejich vrahovi?
Ne, když jde o Čang Ki-rjonga.
Oddělal nejvíc povstalců ze všech banditů v severním Kandu.
K čertu s ním.
Takže mu to projde, protože zabíjí povstalce?
Vždycky to odnesou naši krajani.
Tohle ještě nebylo tak zlé.
Brzo ale potečou potoky krve.
Každou chvílí má prý dorazit japonská armáda.
Chce ovládnout Mandžusko a Kando.
Ach jo. Potýkáme se tu s bandity v sedlech, policií,
a teď tu začnou řádit vojáci.
Co se asi stane s námi a odbojáři?
Poslyš, June…
Dávej si na ty partyzány pozor a vyhýbej se ostatním lidem z Čosonu.
Nemáme stát, která by nás chránil.
Každý se musí starat o to, aby sám přežil.
Spal je.
Jdeme.
Dělejte!
June.
Ty už odcházíš?
Nemohl jsem usnout, tak vyjíždím dřív.
Proč jsi vzhůru ty?
Nějací blbečci mě uprostřed noci vzbudili střelbou.
Vědí, že není slušné střílet, když ostatní spí.
A stejně to pořád dělají, parchanti.
To ty jim prodáváš zbraně, ne? Díky nim se ti daří.
Peníze jsou sice fajn, ale spánek nenahradí.
Asi do kupní smlouvy připíšu, že nesmí střílet po osmé.
Banditům bývají pravidla ukradená.
Tak já jdu. Díky za všechno.
Ale prosím tě. Za co bys mi děkoval?
Jsem ráda, že jsme se zase mohli vidět.
Ale June…
Ohledně toho, co jsi říkal včera…
Jak jsi to přesně myslel?
Tak, jak to znělo. Nic zvláštního v tom nehledej.
Jestli tu nechceš žít, co tady děláš?
Neříkej, žes všeho nechal, jen abys…
Že to neuděláš?
Co je zač ten člověk, za kterým jedeš?
Kdo je sakra Čchö Čchung-su?
TCHEPJONG
Kdo jsi?
Poslal tě za mnou Nodoksan?
Omlouvám se.
Nevěděl jsem, že jsme krajani.
Jsem rád, že jsem ti neublížil.
No jo…
Co tě sem vlastně přivádí?
Přišel jsem…
protože chci s vámi mluvit.
Popravdě…
To byla On-njoni.
Dorazila sem teprve před pěti dny.
Celý život žila jako rolnice,
dokud nepřišli ti zatracení Japonci a všechno nezničili.
Cestou sem narazila na bandity v sedlech.
Povraždili celou její rodinu.
Vím, že dneska má každý nějaký příběh,
ale kdykoliv se na ni podívám, zabolí mě u srdce.
Kde jsme to skončili?
Co mi potřebuješ…
Čchung-su!
- Čchung-su! - Zlato?
Pojď se mnou. Rychle!
Nemusíš přece tak křičet, troubo.
Co se děje?
Ten parchant Kang Tu-man tvrdí, že se chystá odejít z města.
To dřív začnou kočky žrát jed na krysy.
- Proč by říkal něco takového? - Jak jako proč?
Bojí se, že ho Nodoksan zabije.
Můžeme se k té konverzaci
vrátit později?
Samozřejmě. Já počkám.
On-njoni ti ukáže, kam máš jít. Brzo budu zpátky.
- Dobře. - Najez se.
Pastor před třemi čtyřmi lety odešel do Jonhedžu,
a tak je to tu prázdné.
Můžete tady zůstat.
Hlavně nevycházejte ven, ať už uslyšíte cokoliv.
Aby vás nezabili banditi.
Proč se tu o to Nodoksan zajímá?
Je to bandita. Jde mu o lup.
Co jinýho by chtěl?
A lidi z Čosonu jsou popravdě snadnej cíl.
Můžou nás beztrestně zabíjet.
Prý jsi tu teprve pět dní.
Čím ses doma živila?
Farmařením. Pan Čchö to říkal.
Copak jste ho vůbec neposlouchal?
Všimla jsem si, že mě oba pozorujete.
Takhle nevypadají ruce farmářky. Držela jsi v nich zbraně.
Jak to můžete takhle od pohledu poznat?
Jste snad šaman?
- Co jsi zač? - Jak to myslíte?
Co děláš v týhle vesnici
a proč tajíš svoji identitu?
O čem to mluvíte?
Co bych tajila?
Tak kdo podle vás jsem? Odbojářka?
Podle všeho ne.
Zeptám se tě znovu.
Co jsi zač?
Když vám to řeknu, určitě vás to nepotěší.
Ne? Tak se budeme držet toho, co umíme.
Kdo jsi? Co tady děláš?
Přišla jsem tě zabít.
Dostávám za to zaplaceno, víš?
A za mě ti zaplatil kdo?
To ti nemůžu říct. Mám nějaká pravidla. Jsem ale z Kjongsongu.
Jak jsi věděla, že budu tady?
Tchepjong, 18. obvod, 30. okres, Mjongdžong, Severní Kando.
Sám jsi mě sem nasměroval.
Měl jsi zmizet beze stopy.
Co jsi to za lajdáka?
Mauser C96.
Máš pěknou zbraň.
Nambu, typ 14.
Ta tvoje je mizerná.
Víš, že tyhle pistole
často selhávají, že jo?
Máš 30% šanci, že umřeš jen ty.
A 70% šanci, že umřeš se mnou.
Vážně si chceš vsadit na tak malou šanci, že přežiješ?
Máš kuráž.
Tím se nám to komplikuje.
Ale vůbec ne.
Odhoď zbraň a bude to jednoduché.
Víš, že mluvíš s ženskou, co se živí zabíjením lidí.
Nemůžu zklamat svýho klienta.
Chceš mě připravit o práci?
Mě musí zabít někdo jiný.
A to jako kdo?
Teď jsi ho viděla.
Ty věříš, že tě pan Čchö zabije?
Co jsi mu proboha provedl?
Něco neprominutelného.
To jsem udělal.
Proto nemůžu dovolit, abys mě zabila ty.
Prý jsi sloužil v japonské armádě.
Asi už vím,
co máš na mysli.
Fajn.
Vyhovím ti.
Ne proto, že bys mě nějak dojal.
Vážně věřím, že bych tě měla přenechat jemu.
Takže tak.
Choval se tu ke mně celou dobu moc hezky.
Řeknu svému klientovi, že jsem tě zabila.
Pokud na sebe ale ještě někdy narazíme,
opravdu bude po tobě.
Nebudu si na nic hrát a klidně tě střelím do zad.
No jo…
Měla jsem ti před tvou smrtí vyřídit tohle.
„Psa, který opustí pána,
čeká jedině smrt.“
Umři důstojně.
Snad se znovuzrodíš v lepším světě.
- Nesnaž se mě zastavit! - Ale Tu-mane!
Co si tu počneme, jestli odejdeš i ty?
- Pusť mě. Já odcházím! - Ach jo!
Na co furt čekáš? Vyrážíme!
Co tady děláš?
Vždyť lije. Schovej se.
Chtěl jsem počkat, ale nejde to.
Musíme si promluvit.
Přišel jsem kvůli tomu, co se stalo před šesti lety v Kurje.
Vážně jsi mě zaskočil.
Co mi můžeš říct o tom,
co se stalo v roce 1909?
Jak jistě víte,
japonská armáda tehdy vedla kampaň proti milicím
a jejich Bojovníkům za spravedlnost.
Zemřelo během ní nespočet vojáků.
Slyšel jsem, že se ti přeživší přesunuli buď do Mandžuska, nebo Jonhedžu.
Jako vy, pane.
Jak to,
že o tom tolik víš?
Byl jsem u toho.
Patřil jsem k 14. pěšímu pluku japonské armády.
Vedl jsem zvláštní jednotku.
Mým úkolem bylo vypátrat lidi podezírané z toho,
že patří k povstalcům.
Jednoho dne mi rozkázali,
abych našel a zatkl Nepřemožitelného generála Čchö Čchung-sua
a odvedl ho do věznice v Kwangdžu.
To já byl ten, kdo našel vaši vesnici
a nahlásil to.
Za všechno, co se tehdy v Kurje stalo,
můžu já.
Nikdo ani hnout!
Slyšeli jste?
Už ani krok!
Co to do tebe vjelo, sakra?
Stokrát jsem říkal, že tady Čchö Čchung-su není.
Měli bychom se vrátit.
Dali nám nové rozkazy.
Máme jeho základnu vypálit.
Nařídili nám to.
Tohle jsou civilisté.
Nikdy v životě nedrželi zbraň.
Civilisté…
se k němu jednou můžou přidat.
Bojovníkem za spravedlnost se nerodíš.
Všichni jsme nevinní, než jednou začneme hřešit.
Pojďme odsud, Kwang-ile.
Nemám čas na to se hádat.
Odlož zbraň.
Kwang-ile, prosím.
Fajn. Tak od toho dej ruce pryč.
Začněte!
Ano, pane!
- Iguči. - Ano, pane!
Celý život…
jsem jenom poslouchal něčí rozkazy.
Byl jsem nevzdělanec ze skrovných poměrů.
Nevěřil jsem, že bych kdy mohl rozlišit dobro od zla.
A tak kvůli mně…
umřelo hodně krajanů.
Včetně…
vaší rodiny.
Chcípni!
Jako hlupák
jsem si až tehdy uvědomil…
Zabij tu ženu s dítětem.
…co jsem spáchal.
Nežádám, abyste bral v potaz moji nevědomost.
K čertu s tebou, I June!
Nikdo ani hnout!
Dejte nám rozkaz k palbě. My s tím Čosoňákem skoncujeme.
Sklapni a odlož zbraň!
To nemůžu, pane!
To ho ušetříte jen proto, že jste krajani?
Poslouchej.
Jestli to ještě někdy zopakuješ, nejdřív se postarám o tebe.
Rozumíš?
Slyšel jsi ho, ne?
Pokud neustoupíš, nedokážu ti pomoct.
Tak už polož tu zbraň.
Uklidni se a probereme to…
Ty parchante!
Byla to moje vina.
Proč mi to říkáš zrovna teď?
Žádáš mě snad o odpuštění, protože lituješ svých činů?
Nemám právo se kát,
a už vůbec ne žádat o odpuštění.
Neříkej,
že ses přišel nechat zabít.
Proto o tom všem mluvíš, jako by se nic nedělo?
Myslíš, že kdybys dal najevo emoce,
mohlo by ti to zhatit plány?
V jak krutém světě to žijeme.
Ty…
i já.
Kdybys neměl na svědomí smrt mojí ženy a rodiny,
objal bych tě a pokusil se tě utěšit.
Odpusť mi.
Táhněte odsud, nebo je po vás!
Rozuměli jste?
Mami…
Mami!
Mami…
Je-bun!
To snad ne!
Řekl jsem, že unesli moji Je-bun!
To s tím vážně nic neuděláme, Čchung-su?
Vzali mi moji dceru!
Čchung-su, na tohle teď nemáme čas.
Pořád ještě můžeme vyjet za Nodoksanem.
Slyšíš, Čchung-su?
No tak, řekni něco! Prosím!
Ale ne! To snad ne!
Nam-čchune! Pojď rychle sem!
Lásko!
Lásko…
- Udělejte něco! - Lásko!
Ale ne!
Vážně to chcete nechat jen tak?
Nic s tím nezmůžu.
Jednou už jsme prohráli.
Umřela hromada lidí.
Když jsme se z tohohle důvodu
pokoušeli vzdorovat,
akorát jich umřelo ještě víc.
To ty víš moc dobře.
Přestaň doufat, že tě zabiju.
Odejdi a žij úplně stejně jako my.
Nechej se okrádat
a utíkej před nebezpečím.
Každý den snášej utrpení.
Tak jako my.
MJONGDŽONG
Já to vzdávám.
Tak jo.
Polož to.
Další kolo!
Rozdejte karty!
June?
Ukaž mi ty svoje zbraně.
Bude ten váš známý v pořádku, madam?
Nedokážu si představit, jak by sám mohl čelit Nodoksanově gangu.
V bitvě o S'pching
sám skoncoval s ruskou dělostřeleckou jednotkou.
Tehdy dostal přezdívku Strážný smrťák.
To znamená smrťák, který se pozorně dívá.
Což zní sice hezky,
ale koho podle tebe teda tak pozoruje?
No lidi, co mají zemřít, koho jinýho?
Tu noc taky zuřila bouřka.
Jun se sám vplížil do zadní části jejich základny.
A když udeřil hrom…
Prásk!
A když udeřil další…
Prásk!
A znovu.
Vystřílel tak celou jednotku.
Rozumíš, co tím chci říct?
Pokud chce někdo porazit Juna,
je jedno, jak velký má gang. Musí na to jít chytře.
Pokud budou spoléhat na to, že jsou v přesile,
akorát všichni umřou.
Co to bylo?
Popadněte zbraně! Rychle!
Ve vší tichosti je totiž…
Střílejte!
Tamhle je!
…postupně všechny postřílí.
Takže se nestrachuj o něj, ale o to, co pak uděláme s jejich těly.
Střílejte!
Protože je dost dobře možné,
že dneska pohřbíme celý Nodoksanův gang.
Jdeme.
Otče náš, jenž jsi na nebesích,
posvěť se jméno tvé.
Přijď království tvé.
Buď vůle tvá jako v nebi, tak i na zemi.
Chléb náš vezdejší dej nám dnes.
Odpusť nám naše viny…
Kdo to je?
Je-bun!
Vidíte to?
Propána…
Tati!
To jsi tak toužil po smrti,
že ses sám rozhodl postavit celému Nodoksanovu gangu?
To nebyl ten jediný důvod.
Vybavil jsem si minulost.
Viděl jsem tu ty stejné výrazy, jako před šesti lety v Kurje.
Měl jste pravdu.
Byly to výrazy lidí, které furt někdo okrádá
a kteří každý den trpí.
Je-bun!
Proto jsem se mu postavil.
Tvářili se tak kvůli mně.
Chtěl jsem to nějak napravit.
To toho incidentu…
lituješ tolik, že na něj vážně nemůžeš zapomenout?
Odpusťte mi.
Za všechno můžu já.
Jak se vůbec jmenuješ? Ani jsem se tě nezeptal.
I Jun.
Tvoje země padla,
a tak jsi chtěl žít jako král?
I Jun.
Tak se jmenoval král Kjongdžong.
Nedosáhl žádných velkých úspěchů.
Byl neschopnou loutkou politiků a dopustil obrovský masakr.
Jednu věc ale udělal dobře.
Podařilo se mu ubránit svého soupeře, korunního prince.
Politické frakce spolu válčily,
ale on až do konce chránil svoji rodinu.
Poslyš…
Nechceš dostát svému jménu?
Brát svoje krajany jako rodinu,
starat se o ně a chránit je?
Kdo ví.
Třeba jeden z nich
nastolí v Čosonu mír jako král Jongdžo a Čongdžo Veliký.
Stejně ses už rozhodl zemřít.
Tak proč nepoložíš život za svoji rodinu?
Nebylo by to dobré pokání za to,
co jsi spáchal?
Brzo tu potečou potoky krve.
Každou chvílí má prý dorazit japonská armáda.
Chce ovládnout Mandžusko a Kando.
Ach jo. Potýkáme se tu s bandity v sedlech, policií,
a teď tu začnou řádit vojáci.
Co se asi stane s námi?
Zatím to bohužel nedokážu.
Zatím?
Jak to myslíš?
V tuhle chvíli nemám zhola nic.
Žádnou moc, peníze ani půdu.
Abychom na tomhle místě přežili…
potřebujeme víc lidí.
Jinak to nejde.
Kdo by se k nám ale chtěl přidat?
Ti, co už se nechtějí nechat okrádat,
dál utíkat a trpět.
Ti se k nám připojí rádi.
Vezmou si tolik, o kolik přišli. Přestanou utíkat a povstanou.
Pomstí se těm, kvůli kterým tak trpěli.
Mluvím o těch, kdo jsou na dně, nemají nikoho a ztratili veškerou naději.
Takové lidi potřebujeme.
To budou jen nevzdělaní, zdivočelí banditi.
Co s nimi chceš dělat?
Bojovat.
Když bojujete za svoji zemi, jste voják.
Za svoji rodinu…
ale bojujou banditi, ne?
VŠECHNY POSTAVY, MÍSTA, ORGANIZACE, POJMY
A UDÁLOSTI V TOMTO POŘADU
JSOU FIKTIVNÍ.
JAKÁKOLIV PODOBNOST SE SKUTEČNOSTÍ JE NÁHODNÁ.
Překlad titulků: Veronika Kursová