ПІСНЯ РОЗБІЙНИКІВ
У 1905 РОЦІ КОРЕЯ СТАЛА ПРОТЕКТОРАТОМ ЯПОНІЇ.
ОРГАНІЗОВАНИЙ КОРЕЙЦЯМИ СПРОТИВ
ЯПОНІЯ ВІДТИСНУЛА ДО МАНЬЧЖУРІЇ І ПРИМОР'Я.
Віднині ви маєте коритися Японській імперії і йти за нею!
ХАНСОН, ЖОВТЕНЬ 1915
Довіртеся Генерал-губернатору Чосону і Компанії зі східного розвитку!
Увага!
Ви маєте зареєструвати землю згідно з принципом рівності!
І користуватися своїми правами землевласників.
Пропустіть, будь ласка! Пропустіть!
Ви всі розбагатієте!
Пане!
Це тут.
Здається, людина,
яку ти шукаєш, тут.
ТХЕПХЬОН-ДОН, 18-ЧЖОН, 30-РІ, СЕЛО МЬОНЧЖОН, ПІВНІЧНИЙ КАНДО
Помри!
Лейтенанте Лі.
Майор Міюра чекає на вас. Збирайтеся.
Для вас це важлива нагода.
Мені наказали вас привести.
І ви повинні одягнути форму.
Чоловік, якого я хочу представити,
як дехто з вас уже знає,
мій колишній раб.
Без допомоги великої Японської імперії
він би довіку лишався безіменним рабом.
Не став би моїм найдорожчим другом,
моїм товаришем і братом.
Він герой війни, який знищив російську артилерію у Сипіні,
і справжній патріот, який придушив бунт під час операції зі знищення опору.
Привітайте його гучними оплесками.
Молодший лейтенант Лі Юн.
Кажеш більше так не робити?
Я завдав собі стільки клопоту, влаштувавши цю подію,
а ти напився до чортиків?
Цілих шість років.
Я чекав на тебе шість років.
Я не казав, що хочу повернутися в армію.
Як ти можеш так казати?
Я завтра їду.
Маю з деким зустрітися.
Можливо, не повернуся.
Про що ти?
Як це, можливо, не повернешся?
За дурня мене маєш?
Так? Бо я тебе звільнив, ще й дозволив бути другом?
Добре подумай.
Я був твоїм господарем.
Якби не я, довбню, ти б тут не сидів!
Це я спалив твої документи раба в 1894 році.
Я зробив тебе солдатом,
оголосив героєм війни і допоміг налагодити зв'язки, блазню!
Наймолодший майор японської армії, народжений в Чосоні, Шохей Міюра.
Хто, по-твоєму, здобув тобі це звання?
Я зробив більше, ніж досить.
Тож відпусти мене.
Що? Відпустити?
Чекай, це все…
через той інцидент?
Куре, шість років тому?
Ми тоді виконували накази.
Сто разів тобі казав: я нічого не міг вдіяти!
Прокляття.
Дарма не вбив тебе того дня, вилупку.
Чого галасуєте?
Я сам себе не чую!
Так не годиться.
Встань на хвилинку. У тебе є пістолет?
На, тримай. Візьми його і стань там.
Цього разу я відстрелю тобі довбешку.
Або вбий мене, або тут і здохнеш.
Вирішимо це раз і назавжди. Гаразд?
Що таке?
Боїшся, що я знову в тебе вистрелю?
Якщо боїшся, не їдь.
Просто тримайся мене, чорт забирай!
Зараз усе інакше.
Тоді я не мав причин жити.
А тепер маю.
Ми маємо вирішити нашу долю тут і зараз?
А ти виродок, Перший.
Нас би тут не було, якби ти вбив мене тоді.
Із великим запізненням
я, Перший, дякую, що звільнили мене, юний господарю.
Гей, Лі Юне, зупинися.
Лі Юне!
Майоре, не можна!
Відпустіть! Відпустіть мене!
Лі Юне! Гей!
ХАНСОН
ВОНСАН
ЧХОНЧЖІН
ХВЕРЬОН, МЬОНЧЖОН
Юне!
Ти так виріс, хлопчику!
Сонбок, поглянь на себе. Гроші тобі на користь.
Що ж, лише гроші можуть дати рабині дрібку поваги.
То ти отримуєш повагу?
Звісно!
Та я, певно, перегнула, бо всі мене кличуть стервом.
Рабиня стала стервом, курва!
Ти, певно, втомився. Заходь.
Ти так швидко примчав.
Стривай-но,
ти всі шість років чекав на мій лист?
Мабуть, це був клопіт — знайти цю людину. Дякую.
Ніякий не клопіт. Не треба дякувати.
І що, господар отак просто тебе відпустив?
Я йому пригрозив.
-Сказав, що вб'ю, якщо спинятиме. -Треба було просто вбити.
Пам'ятаєш, як він мене побив?
І за що? За те, що не натопила кімнату?
Той покидьок був жорстоким хлопчиськом.
У мене досі поперек болить.
Може, я й розбагатіла,
але тіло й досі пам'ятає злидні.
Чорт.
Знов ці довбні попалися. Заради бога.
Нащо боротися за незалежність, якщо знайдеш собі таку смерть?
Це японці робили?
Хтозна, чи японці чи розбійники-вершники.
Нащо вершникам вбивати повстанців?
Щоб заробити.
Тут борці за незалежність не люди, а заробіток.
Не думай, що Кандо те саме, що Хансон.
Хочемо ми того чи ні, Хансон тепер японський.
А Кандо ніхто насправді не завоював, хоч кортить, аж слина тече.
Тут немає господаря.
Китайська земля, японські гроші і народ Чосону.
Як гадаєш, хто заволодіє цією землею?
Що таке?
Юне. Тримай.
Завжди май при собі. Піщані бурі тут не забавки.
Вщухла. Ходімо.
-Це те село? -Так.
Це Мьончжон. Перлина Північного Кандо.
Краса, еге ж?
СЕЛО МЬОНЧЖОН
Нам дві миски локшини.
Сідай. Локшина тут неймовірна.
Чосонських крамниць не видно.
Людям немає за що відкрити.
Я тут найбагатша чосонка.
Ти на цьому заробила?
Та ні. Готель майже не приносить грошей.
Я торгую зброєю.
В околицях багато боїв.
Скажімо, Армія незалежності розбила японців ущент.
Вони забирають усю зброю, бо та коштує грошей.
Я скуповую за безцінь і перепродую китайським воєначальникам за шалені гроші.
Коли скрута, продаю розбійникам-вершникам.
Усім продаю.
Дякую.
Ну, смачного. На.
До речі,
як ти плануєш тут жити?
Знайти ту людину — одне,
але як ти зароблятимеш на життя?
Я не жити тут збираюся.
Ти про що?
Ти що, померти приїхав?
Хто це в біса такий?
Не роби цього. Ні!
Чого це вони?
Холера, тільки не знову. Я тут їм.
Вставай.
Від втручання добра не буде.
Їх краще уникати.
Бувай. Усе, вставай!
Стривай.
Юне!
Чорт. Я до смерті перелякалася!
Якого біса ти стояв і витріщався на них?
Хто він?
Чан Кірьон. Розбійник-вершник.
Загиблі — люди Нодоксана.
Вони постійно воювали
за ринки Мьончжона і Кандо.
-Чорт. -Що робить поліція?
Боже, ті недоумки лише…
Он вони йдуть.
Бачиш отого, що попереду?
Це інспектор Ока з консульства. Відповідає за головну вулицю.
Сучий син, найгірший з усіх.
Агов. Прибери це.
Просто прибирають тіла? Убивцю не ловитимуть?
Ні, якщо вбивця — Чан Кірьон.
Найвправніше вбиває повстанців серед розбійників-вершників
Північного Кандо.
Холера.
То вони заплющують очі, бо він добре вбиває повстанців?
Навіть тут помирають чосонці.
Зараз усе ще не так погано.
Наближається кровопролиття.
Подейкують, що сюди от-от прибуде японська армія.
Планують захопити Маньчжурію і Кандо.
Божечко. Розбійники-вершники, поліція
й ошаліла японська армія.
Уяви, що чекає борців за незалежність і чосонців.
Тож Юне,
обережно з учасниками опору, і тримайся подалі від чосонців.
У нас немає країни, яка нас захистить.
Тож ми маємо захищатися і виживати самотужки.
Підпалюй.
Ходімо.
Ходімо!
Юне.
Ти вже їдеш?
Сон не йшов, тож вирішив поїхати раніше.
А ти чому встала?
Посеред ночі стріляли якісь довбні, розбудили мене.
Усі знають: негарно стріляти, коли люди сплять.
Ті скажені покидьки постійно гатять.
Зі зброї, яку ти їм продала.
Бізнес процвітає.
Гроші — це добре, але людям треба спати.
Треба написати в контракті, щоб не стріляли після восьмої вечора.
Розбійники правил не дотримуються.
Я поїхав. Буду тобі винен.
Господи. Нічого ти не винен.
Була рада тебе побачити.
Але, Юне,
те, що ти сказав учора…
що ти мав на увазі?
Нічого особливого. Я сказав, як є.
Якщо ти приїхав не жити, то для чого тоді?
Лишив усе позаду і приїхав…
Не для цього ж?
Хто той чоловік, з яким ти зустрічаєшся?
Хто такий Чхве Чунсу?
ТХЕПХЬОН-ДОН
Хто ти?
Тебе підіслав Нодоксан?
Пробач.
Я не знав, що ти земляк.
Хай там як, я радий, що ти не постраждав.
Так. То що привело тебе у наше село?
Я приїхав сюди,
щоб дещо вам розповісти.
Річ у тім…
Її звуть Онньоні.
Приїхала сюди п'ять днів тому.
Усе життя прожила селянкою.
А тут тому, що клята Компанія зі східного розвитку спаскудила їй життя.
Дорогою натрапила на розбійників-вершників.
Вони вбили всю її сім'ю.
Я знаю, у кожного нині є своя історія,
але коли її бачу, серце болить.
Хай там як, що ти казав?
Що ти маєш…
Чунсу!
-Чунсу! -Любий?
Вам негайно треба йти.
Дурню, не репетуй. Що сталося?
Той негідник Кан Думан каже, що їде з міста!
Це безглуздя, як кіт, що їсть щурячу отруту.
-Чому Кан так сказав? -Тобто чому?
Боїться, що Нодоксан його вб'є!
Те, що ти хочеш сказати,
може трохи почекати?
Так. Я зачекаю.
Іди за Онньоні. Вона покаже дорогу. До зустрічі.
-Добре. -Доїдай.
Пастор поїхав у Примор'я три–чотири роки тому,
тепер церква порожня.
Можете пожити тут.
Навіть якщо почуєте щось надворі, не виходьте.
Розбійники-вершники можуть вас убити.
Навіщо Нодоксану це місце?
Він розбійник і промишляє розбоєм.
Навіщо ж іще?
Якщо чесно, чосонці — найлегші цілі.
Нас убивають безкарно.
Чув, ти тут п'ять днів.
Що ти робила у Чосоні?
Ви його чули. Я селянка.
Ви його хоча б слухали?
Я бачила, як ви з ним дивилися на мене.
У тебе руки не селянські. Вони тримали зброю.
Зрозуміли це, лише глянувши на мої руки?
Маєте очі шамана?
-Хто ти? -Тобто?
Навіщо приїхала в це село під чужою личиною?
Та що ви таке кажете?
Якою ще личиною?
І хто ж я? Учасниця опору?
Навряд чи ти одна з них.
Спитаю ще раз.
Хто ти?
Вам не сподобається моя відповідь.
Он як? Тоді зробімо те, на чому знаємось.
Хто ти? Чому ти тут?
Приїхала тебе вбити.
Мені платять за вбивство людей.
Хто замовив мене?
Не можу сказати. Це проти правил. Просто знай, що я з Хансона.
Звідки дізналася, що я тут?
«Тхепхьон-дон, 18-чжон, 30-рі, село Мьончжон, Північний Кандо».
Ти так люб'язно лишив записку.
Не треба було лишати сліди.
Як можна бути таким недбалим?
Маузер К96. У тебе гарний пістолет.
Намбу Тип 14.
Паршива у тебе зброя.
Ти ж знаєш, що Намбу Тип 14 часто дає осічку?
Із ймовірністю 30 % помреш тільки ти.
І 70 %, що ми помремо вдвох.
Хочеш зіграти у гру, де шансів вижити у тебе 30 %?
А ти не слабодух.
Це все ускладнює.
Анітрохи.
Усе буде просто, якщо кинеш зброю.
Чуєш, ти розмовляєш зі стервом, яке вбиває людей за гроші.
Я маю закінчити роботу, так?
Руйнуєш мені кар'єру?
Мене має вбити дехто інший.
І хто ж це?
Ти щойно його бачила.
Пан Чунсу тебе вб'є?
Що вже ти йому заподіяв?
Те, що не можна робити іншому.
Ось що я зробив.
І тому я не можу дозволити тобі вбити мене.
Чула, ти служив у японській армії.
Здається, я знаю,
що ти заподіяв пану Чунсу.
Гаразд. Зроблю по-твоєму.
Не тому, що зворушена.
Буде правильно, якщо тебе вб'є пан Чунсу.
Ось чому.
Він був добрим до мене, відколи я тут.
Я скажу клієнту, що вбила тебе, та й по всьому.
Але попадися мені знову —
тоді точно помреш.
Я можу стріляти у спину, як боягузи.
І ще одне.
Клієнт хотів, щоб перш ніж убити, я дещо тобі сказала:
«Собака помирає,
коли покидає свій дім».
Гарної смерті.
Бажаю переродитися у кращому місці.
Не зупиняйте мене!
Облиш, Думане!
Якщо ти теж поїдеш, як нам жити далі?
-Пустіть. Я їду! -Отакої!
Чого ти чекаєш? Їдьмо!
Що ти тут робиш?
Ллє дощ. Зайди в дім.
Я хотів зачекати, але не зміг.
Поговорімо зараз.
Я тут через те, що сталося в Куре шість років тому.
Ти мене спантеличив.
Що ти маєш сказати про те, що сталося шість років тому?
Вам відомо,
що тоді проводили Операцію зі знищення опору,
щоб придушити армії справедливості.
У тій кампанії загинуло безліч вояків.
Я чув, що ті, хто вцілів, подалися до Маньчжурії чи Помор'я.
Як і ви, пане.
І звідки в тебе
така обізнаність?
Я тоді був там.
Як солдат у 14-го піхотного полку армії Японії.
Командував спеціальним загоном.
Я мав виявляти підозрюваних в участі в опорі
і вистежувати їх.
Одного дня мені наказали
знайти базу Чхве Чунсу, Непереможного Генерала, затримати його
і привезти до в'язниці Кванчжу.
Людина, яка знайшла ваше село і доповіла командуванню —
це я.
Усе, що сталося в Куре шість років тому —
моя провина.
Ані руш!
Нікому не рухатися!
Дурню, що тебе вкусило?
Я багато разів казав, що Чхве Чунсу тут немає!
Треба повертатись!
Наказ змінили.
Новий наказ: спалити базу Непереможного Генерала вщент.
Це цивільні люди.
Не тримали зброї ніколи в житті!
Цивільні
можуть приєднатися до повстанців.
Воїнами справедливості не народжуються.
Ми всі народжуємося невинними і стаємо грішниками.
Кванілю, вертаймося.
У мене немає часу сперечатися.
Опусти зброю.
Кванілю, прошу.
Добре. Не хочеш брати участі — не треба.
До справи!
Слухаюся!
-Іґучі. -Так, пане!
Усе своє життя
я лише виконував накази.
Як неук з низів, не здатний до навчання.
Думав, що не здатний відрізнити добро від зла. Марно й пробувати.
Але через мене
загинуло багато співвітчизників.
Включно…
з вашою сім'єю.
Помри!
По-дурному,
лише тоді я нарешті збагнув…
Вбити жінку і дитину.
…що вчинив погано.
Я не проситиму вас зрозуміти моє невігластво.
Чорт забирай, Лі Юне!
Нікому не рухатися!
Віддай наказ розстріляти клятого чосонського варвара!
Заткнися і опусти зброю!
Я не можу, пане!
Захищаєте його, бо самі з Чосону?
Слухай.
Якщо знову таке скажеш, я тебе вб'ю.
Зрозуміло?
Ти їх почув.
Якщо продовжиш, я тебе не прикрию.
Опусти зброю.
Заспокойся і поговоримо…
Сучий син!
Це моя провина.
Навіщо ти розповідаєш мені це зараз?
Просиш у мене пробачення, щоб спокутувати минуле?
Я не маю права на спокуту
чи прощення.
Ти часом…
не смерті шукаєш, приїхавши сюди?
Тому розповідаєш усе так буденно?
Щоб раптовий вияв емоцій
не зіпсував твоїх планів?
Ми живемо у безумному світі.
І ти,
І я.
Якби не через тебе померли моя дружина і сім'я…
я б обійняв тебе і втішив.
Пробач.
Ні! Припиніть! Забирайтеся!
Забирайтеся, або всі загинете!
Ясно вам?
Мамо.
Мамо!
Мамо…
Ібун!
Боже мій!
Я кажу, моя донька зникла!
Чунсу, ми сидітимемо тут і нічого не робитимемо?
Вони забрали мою доньку!
Чунсу, на це немає часу.
Треба наздогнати Нодоксана. Поки не пізно.
Будь ласка, Чунсу!
Чунсу, скажіть щось, будь ласка!
Люба, ні!
Намчуне! Ідіть сюди, швидше!
Кохана.
Кохана!
Кохана.
-Зробіть щось! -Кохана!
Боже!
Ви нічого не робитимете?
Я нічого не вдію.
Ми билися і програли.
Загинули люди.
Коли ми намагалися щось зробити,
бо гинули люди,
гинуло ще більше людей.
Ти й сам знаєш.
Не шукай смерті від моєї руки.
Іди й спробуй жити, як ми.
Коли в тебе щодня все забирають. Щодня тікати.
Спробуй щодня терпіти біль.
Тобі варто теж так пожити.
СЕЛО МЬОНЧЖОН
Я пас.
Зараз глянемо.
Поклади.
Зіграйте ще раз!
Роздайте карти!
Юн?
Покажи зброю, Сонбок.
Пані, з вашим другом усе буде добре?
Як не крути, воювати з Нодоксаном, це…
У битві за Сипін
Юн самотужки знищив російське артилерійське угруповання.
Тоді й отримав прізвисько «Провідник смерті».
Бог смерті, що супроводжує.
Це звучить мило, та якщо подумати:
кого саме супроводжує Провідник смерті?
Звісно, душі тих, кому судилося померти.
Того дня, як і сьогодні, лютувала гроза.
Юн сам пробрався до артилерійського угруповання,
і коли вдарив грім,
бах!
Коли вдарив знову,
бах!
Ще один постріл.
І ще один.
Так він знищив увесь підрозділ.
Розумієш, про що я?
Проти Юна
розмір банди не має значення. Потрібен розум.
Якщо спробуєте взяти кількістю,
помрете…
Що це було?
Хапайте зброю! Швидше!
…один за одним, безшумно…
Вогонь!
Онде він!
…поки не лишиться жодного з вас.
Тож не хвилюйся, а краще подумай, що робити з тілами.
Вогонь!
Є висока ймовірність, що сьогодні
банда Нодоксана, якою ми її знаємо, припинить існування.
Шуруй сюди.
Отче наш, що є в небі,
хай святиться ім'я Твоє,
хай прийде Царство Твоє.
Хай буде воля Твоя, як на небі, так і на землі.
Хліб наш щоденний дай нам сьогодні.
Й відпусти нам провини…
Що це?
Доню!
Що це?
Боже!
Батьку!
Ти так сильно прагнув смерті?
Що ти пішов битися з бандою Нодоксана сам-один?
Не зовсім через це.
Це нагадало мені про минуле.
Тут я побачив ті самі обличчя, що й шість років тому у Куре.
Як ви й казали,
обличчя тих, у кого забрали речі,
змушували тікати і страждати щодня.
Доню.
Тому я поїхав туди.
Я показав їм ці обличчя
і хотів, щоб вони зникли.
Ти так картався через те,
що сталося шість років тому?
Пробачте.
Це моя провина.
Як тебе звати? Я навіть не запитав.
Лі Юн.
Певно, хотів жити як король,
коли твоя країна впала.
Лі Юн.
Так звали короля Кьончжона.
Він не був успішним правителем.
Хворий і некомпетентний король, захоплений політикою і чистками.
Та він вчинив одну добру річ.
Він захищав принца-спадкоємця, свого політичного суперника.
У вирі жорстокої політичної ворожнечі
він захищав свою сім'ю до самого кінця.
То що скажеш?
Хочеш жити відповідно до імені?
Вважатимеш земляків своєю родиною,
захищатимеш і дбатимеш про них до кінця?
Хтозна.
Можливо, хтось із них
принесе мир на землю Чосон, як колись Йонджо і Чонджо Великий.
Ти все одно вирішив померти.
Можеш померти за сім'ю.
Хіба це не спосіб спокутувати минуле?
Наближається кровопролиття.
Подейкують, що сюди от-от прибуде японська армія.
Хочуть захопити Маньчжурію та Кандо.
Боже. Розбійники-вершники, поліція
й ошаліла японська армія.
Уяви, що станеться з чосонцями.
Зараз я не можу.
Зараз?
Що ти маєш на увазі?
Моє ім'я ще нічим не підкріплене.
Не маю ні влади, ні грошей, ні землі.
Щоб вижити в такому місці…
Треба зібрати людей. Це все, що в нас є.
Але хто захоче приєднатися до нас?
Ті, хто не бажає терпіти, як у них все забирають,
змушують тікати і страждати.
Ці люди прийдуть до нас.
Щоб повернути все, що втратили, щоб не тікати, а дати відсіч…
і помститися тим, хто завдав їм болю.
Ті, хто впав на дно,
ні від чого не залежить, не має надії.
Ось хто нам треба.
Із таких людей вийдуть дикі, нетямущі розбійники.
Що ти з ними робитимеш?
Ми будемо битися.
Якщо воюєш за свою країну, стаєш солдатом.
Але якщо б'єшся за сім'ю, стаєш розбійником, чи не так?
УСІ ПЕРСОНАЖІ, МІСЦЕВОСТІ, ОРГАНІЗАЦІЇ, ТЕРМІНИ, ПОДІЇ Й ІСТОРІЇ,
ЗГАДАНІ ЧИ ОПИСАНІ У СЕРІАЛІ, Є ВИГАДАНИМИ,
А БУДЬ-ЯКІ ЗБІГИ ЦІЛКОВИТО ВИПАДКОВІ
Переклад субтитрів: Надія Сисюк