O PĚT LET POZDĚJI, ROK 1920
JAPONSKÁ ARMÁDA, 19. DIVIZE ZÁKLADNA V HÖRJONGU
Co to sakra bylo?
Kdo je tam?
Uveď svoje jméno a hodnost!
Sugijamo?
Kde je major Minami?
No tak mluv.
Co se stalo se zbytkem jednotky?
Jak to, že ses vrátil jenom ty?
Včera jsme šli…
na průzkumnou misi k Průsmyku barbarů.
Když vtom…
jsme narazili na ně.
Koho tím myslíš?
Démony.
Prr!
Ty tam! Co jsi zač?
Stojíš v cestě japonské císařské armádě.
Pokud chceš zůstat naživu, nech nás projet!
Průsmyk barbarů je hlavní cestou z Hörjongu do Mjongdžongu.
To znamená,
že pokud uděláte byť jen jediný krok vpřed,
budu to považovat za neoprávněný vpád na naši půdu!
Ani se nehněte,
nebo s vámi všemi skoncuju.
- Co to plácá? - Možná zešílel ze ztráty rodné země.
- Pomátl se? - Zabijeme ho, pane?
- Jdeme. - Pochodem vchod!
Pane!
Radši vám to zopakuju.
Do zbraně!
Pokud uděláte byť jen jediný krok vpřed,
budu to považovat za vpád na naši půdu.
Ani se nehněte, nebo…
Kašlu na to.
Všechny je zabijte!
- Zabte je! - Na ně!
Takže říkáš,
že jste se nezmohli na odpor, dokud vás všechny nepobili?
To není pravda, pane!
Hrdě jsme bojovali jako správní císařští vojáci.
Palte!
Střílejte po nich!
Jenže…
jak jsem říkal,
opravdu to byli démoni.
Vedl je Čchö Čchung-su,
bývalý vůdce čosonských povstalců.
I když už je to starý dědek, jeho šípy vždycky zasáhnou cíl.
A mečem se oháněl tak,
že by jím dokázal rozetnout horu nebo přehradit řeku.
Pomoc!
Jindy bys mi vůbec nepoděkoval, starouši.
Kang San-gun
původně lovil zvěř na hoře Sorak.
Je to poslední čosonský lovec tygrů.
Byl v tom tak neuvěřitelně dobrý,
že mu začali přezdívat Král hor.
Takže s vámi zatočil čosonský generál s mečem a lukem
a obyčejný lovec tygrů?
Děláš si ze mě srandu?
Kéž by, pane.
To by moje jednotka byla pořád naživu.
Zachráním hromadu lidí a…
Ruce vzhůru!
Počkat. Čotto matte, jo?
Střeva a krev fakt nejsou nic pro mě, jasný?
Nechte mě zavřít oči.
Můžeš, Čchoreng-i!
Kde je?
Kdo je tam?
Čchoreng-i vyvraždil celou moji jednotku.
Jak napovídá jeho jméno, dělával klauna v kočovném souboru.
Pohyboval se tak mrštně, že ho nikdo z nás nemohl trefit.
Byl jako létající tygr!
Už je po všem.
Nelži mi, kreténe. Pořád slyším nějaký křik.
Kámo…
Za to nemůžu já,
ale Kumsu.
A pak se objevil Kumsu!
Bojoval zuřivěji než zvíře!
Vůbec nic o něm nevím.
Až na to, že je podle všeho nesmrtelný.
Takže jsi škemral o milost.
Jen tak se ti povedlo přežít.
Nebo se pletu?
Tak mluv!
Vojáci, co prosí nepřítele o život, jsou mi k ničemu!
Koukej se zabít.
Moc se vám omlouvám. Vážně mě to mrzí, pane!
O žádné omluvy nestojím!
Zachovej si svoji čest.
Vím, kdo jim velí!
Viděl jsem…
tvář jejich vůdce.
Tak mluv.
Jak teda vypadá?
Byl to…
Už zbýváš jenom ty.
Chceš skončit jako zbytek?
Ne!
Dej nám všechno, co máš, a nechám tě naživu.
Vykašli se na svoje svědomí, zásady i zemi
a nechám tě jít.
Pořád jsi na tom líp než my.
Furt se máš čeho vzdát.
Vypadal jako…
No, brzo ho uvidíte sám.
Ty jeden zbabělče!
Prostě jsem chtěl jenom přežít. Prosím…
Konbanwa! Rád vás poznávám.
Dobrý večer, říkám.
Vy jste povstalci?
Tak jo, nebo ne?
Ne.
Jsme banditi.
PÍSEŇ BANDITŮ
KJONGSONG, SRPEN 1920
Možná vám přišlo nemístné, že jsem vás pozval zrovna sem,
ale potřebuji s vámi o něčem mluvit.
To je v pořádku. Jen do toho.
Směl bych…
mít tu čest stát se vaším mužem?
Proč jste se nezeptal dřív? Čekám na to už celou věčnost.
Cože?
Tím chci říct, že si vás vezmu, pane Kwang-ile.
Počkat, to myslíte vážně?
Opravdu si mě vezmete?
Budu vás…
nadosmrti milovat.
Hi-šin.
Já vás taky.
Už navždy budu milovat jenom vás.
Pořádně se do toho opři.
To jsou skvělý zbraně. Subarašii!
Poslyš, už o tom víš?
O čem?
Odbojáři mají na kontě další výhru.
Tentokrát prý s těmi japončíky pořádně zametli.
Jo? Tak to je dobrá zpráva.
Vážně se jim teď daří.
Možná si fakt vybojujeme svobodu.
Jsem z toho v šoku.
To nevím, ale aspoň se teď našim krajanům v Kandu trochu uleví.
No jo, to máš pravdu.
Nechtěně se ze mě stal vlastenec.
Ten blbeček si nedá pokoj.
To už je normální závislost. Zloděj jeden.
Kdy s tím začal?
Co je to za otázku? Vždyť to dělá celou dobu.
Krade nám zboží a potom ho potají prodává.
Vidíš, jak strašně touží po penězích?
To blbečci jako on zaprodají vlastní zemi.
Je to zatracenej zrádce.
Ty se směješ?
Koukej s tím přestat a běž mu něco říct.
Třeba že mu přelámeš ruce, když toho…
To je v prdeli!
- Jsi v pohodě? - Jo.
Asi jsem to s tím střílením přehnal.
To je dobrý.
Určitě ti nic není?
Fakt jsem v pohodě.
Ale poslyš, June…
Pokud si máme někdy vydobýt svobodu, snad to bude co nejdřív.
Na všechno ostatní jsem si tu zvykl,
ale to jídlo je děs.
Akorát se mi pak stýská po domově.
Co ti tu vadí nejvíc?
Jenom říkám, že by bylo fajn získat si nezávislost.
Ale není to nutný.
Co to tu plácáte?
Vždyť to není nic lehkýho.
V příštích deseti letech se to nestane.
Před dvěma dny mi to řekla jedna šamanka.
Na to ti tak skočím.
Vypadá spíš jako válečnice a nikdy se v ničem netrefí.
Předpověděla, že se ožením, sakra.
Nevykonal jsi potřebný rituál. A to jsem ti mohl vyjednat dobrou cenu.
Měl bych tě prostě…
Ty zařizuješ i rituály?
To toho zvládáš hodně.
June, vždyť je to úplnej magor.
V jednom kuse svolává vesničany a tvrdí,
že je pronásledujou zlí duchové!
Účtoval sis 10 wonů za rituální očistu, ne?
Normálně za to beru dvacet, ale dal jsem jim slevu.
Trvalo mi tři dny, než jsem se s tou šamankou domluvil.
Dvacet wonů?
- Nechte toho! - No tak, chlapi!
Třicet za pohřební rituál pro mýho otce.
A dalších třicet pro matku!
Mě jsi obral o šedesát!
Pojď sem, ty hajzle. Vyrvu ti ten proradnej jazyk…
Když je tak pozoruju,
někdy mě děsí víc než Japonci.
Kdykoliv se vidí, pustí se do sebe. Ale pokaždý.
Normální lidi by se přidali k odbojářům, a ne k nám.
Nech je být. Nakonec se vždycky uklidní.
Jo. A vzápětí jsou zase na nože.
Akorát kvůli nim mrháme mastičkami.
Měl bys s tím něco…
Víš co? Kašli na to.
Pane Čchung-su! Ti dva se už zase rvou. Pane…
Kam se poděl? Už jsem toho starouše dlouho neviděl.
Zase se někde schovává, sakra.
Přestaňte se rvát, blbečci!
Tady jste.
Co tady děláš? Je to dost náročný výšlap.
Přesně proto jsem o vás měl strach.
- Je odsud vidět celý Čoson. - Proto tu tomu říkají Průsmyk barbarů.
Kdysi dávno
tady stanuli barbaři,
pohlédli na Čoson
a hned si na něj brousili zuby.
Teď je to ale naopak.
Dnes sem chodí truchlit ti, co přišli o domov.
Taky vám chybí, že?
Šíleně.
Každý kout mého rodného města.
Kdybych věděl, jak dlouho budu pryč,
znovu bych si prohlédl a osahal všechno, na čem mi záleželo.
Zase myslíš na tu dámu?
Je zvláštní, že si ji tu vždycky vybavím.
Byla pro mě ve všem ta první.
Vážně?
V čem přesně?
Jako první šlechtična se mě zeptala na jméno a s úsměvem mě vzala za ruku.
A taky to byla…
ta první žena, která mi dělala radost, už když jsem se na ni podíval.
Určitě si mě ani nepamatuje.
Takže se…
taky trápíš?
Teď si to vyčítám.
Kdybych věděl, jak mi bude chybět,
chodil bych za ní častěji.
Cítím se podobně jako vy.
- Jsme tu správně? - Ano.
Tak pojďme.
Slečno Hi-šin?
Co vás sem přivádí? Nevěděl jsem, že máte na dnešek plány.
Mám tady naléhavou schůzku. Týká se mojí služební cesty.
Aha.
Tohle je nadporučík Han Tche-džu, můj podřízený…
Chci říct přítel. Nedávno nás přiřadili do stejné jednotky.
Dobrý den.
Hodně jsem o vás slyšel. Gratuluji k zásnubám.
Děkuji.
Vadilo by vám, kdybych si na chvíli přisedl?
Ale vůbec ne. Jen se posaďte.
Poslyš, příteli…
Ty radši zaber stůl na potom.
Rozkaz, pane.
Tak se tu dobře bavte.
Posaďte se.
Vy jedete na služební cestu?
Vůbec jste se o tom nezmínila.
Rozhodlo se o tom na poslední chvíli, takže jsem vám nestihla dát vědět.
Jedu do Mjongdžongu jakožto zástupkyně železničního úřadu,
abych se třicátého zúčastnila
slavnostního zahájení výstavby linky Čchondo.
Do Mjongdžongu?
Tam je to nebezpečné.
Okupují ho povstalci, víte?
Buďte opatrná.
Požádejte vládu, ať vám přidělí nějaký doprovod.
Máte pravdu. Dám na vaši radu, majore.
- Děkuji, že se o mě strachujete. - To nemusíte.
Jenom si dělám starosti o svoji budoucí ženu.
Poslyšte, Hi-šin…
Moc se omlouvám, ale mohla byste tu schůzku…
přesunout jinam?
Jak to myslíte?
Objeví se tu povstalci.
Cože?
Jistý Čang Sok z krejčovství na prvním bloku
se tu má setkat s příslušníkem odboje.
Proto jsem tady já se svými muži.
Opravdu?
Přesně tak. Musíte odsud rychle odejít.
Oba dva jsme sice vlastenci, co slouží své zemi,
ale moje práce je trochu drsnější než ta vaše.
Popravdě nechci, abyste to musela vidět.
Rozumím.
Vím, jak to myslíte.
Tak já tedy půjdu.
Dávejte na sebe pozor, majore.
Miluji vás.
Slečno Hi-šin.
Já vás taky.
Chyťte ho!
Co děláš?
Ty parchante!
Řekl sis o to, ty svině!
Vstávej!
Čosoňák blbej!
Nedívejte se.
Otočte se a běžte pryč.
Pak se vám ozvu.
Někdo nás prozradil.
Znali čas i místo konání té schůzky.
Dokonce věděli i o Čangovi.
Nejspíš máme mezi sebou zrádce.
Dávejte si pozor, pane.
Obzvlášť když budete jednat s lidmi.
Čang Sok měl u sebe všechny prostředky pro Severní armádu, že?
Vy jste je měla dneska přijmout a pak doručit.
Přesně tak.
To není dobré.
Jak za dva týdny seženeme 100 000 wonů?
Jeden způsob…
mě napadá.
A to jaký?
Hörjongská pobočka Čosonské banky má 30. srpna poslat 200 000 wonů
do Mjongdžongu v Kandu na výstavbu kolejí.
Můžeme je po cestě ukrást a pak doručit Severní armádě.
Vy chcete přepadnout obrněný vůz?
To je moc velký risk.
Kdyby zatkli byť jen jednoho z nás, mohli by dostat celou naši…
Nemusíte se bát.
Zvládnu to sama. Bez pomoci ostatních členů.
Jak to chcete udělat?
Ne, to nesmíte!
Najdeme jiný způsob.
Nedám takhle neuváženě všanc život člena odboje.
- Pane… - Slečno Nam!
Už mám té hanby po krk.
Nejdřív jsem vás musel dát dohromady s Kwang-ilem…
Cítím tolik žalu a studu, že se vám sotva dokážu podívat do očí.
Radši to celé zrušíme.
Jedna puška.
Dvě stě nábojů.
Jeden granát.
Pět brambor.
Šest kbelíků prosa.
Jeden pár slaměných bot.
To je všechno…
co dostávají naši spolubojovníci v Kandu.
A s tím si mají vystačit na šest dní.
Říkáte,
že nechcete dávat všanc naše životy?
Musíme přece jednat.
Musíme riskovat,
aby naši spolubojovníci v Kandu
mohli dál jíst,
zabíjet nepřátele
a přežít aspoň…
o den déle.
Tak to uděláme takhle.
Můžete vyrazit přímo za jednotkami Severní armády.
- Ten vůz ale přepadne někdo jiný. - Ne.
Vždyť ani nevíme, kdo nahlásil Čang Soka.
- Když nás prozradí… - Já mluvím o někom zvenčí.
Je to nebezpečný úkol,
tak by se ho měl ujmout někdo ještě nebezpečnější.
- A to kdo? - O jedné osobě bych věděl.
O někom, kdo pro peníze udělá cokoliv a zabije kohokoliv.
Nechte si chutnat.
Pánové, pozvala jsem vás sem,
protože jste mě o něco požádali a nemohu vyhovět vám oběma.
Sešli jsme se tu,
abyste mi učinili nabídku.
Pane Pak Čchun-ho,
vy jste chtěl, abych zabila tady pana Kawagučiho, že?
Vážně to musíš říkat nahlas, On-njoni?
Pane Kawaguči, vy jste mě žádal, abych skoncovala s panem Pakem, že ano?
Přesně tak.
Říká se, že o životě a smrti rozhoduje osud.
To znamená, že je náš život v rukou nebes
a jeho délku neurčuje člověk.
Proto dám tentokrát na nebesa.
Začneme na 100 wonech.
Tím chcete říct, že vyhovíte tomu, kdo dá víc?
Přesně tak.
Učiňte mi nabídku.
Nejvyšší částka vyhrává.
Proto se říká, že přátelé jsou nebezpečnější než cizí lidi.
Tohle že je vůle nebes?
Přesně tak.
Pro mě jsou nebesa peníze.
Zatraceně. Na to se ti můžu vykašlat!
Odcházím.
110 wonů.
Pan Kawaguči nabízí 110 wonů.
Jste na řadě.
Fajn.
Pojďme na to.
120 wonů.
Máme tu 120 wonů. Dáte víc?
Sto třicet.
130 wonů!
- 140 wonů. - 140 wonů!
Sto padesát.
150 wonů!
Sto…
padesát pět.
155 wonů!
Sto šedesát!
Pan Kawaguči nabízí 160 wonů.
- Co na to říkáte? - 170.
Výš nejdu. Víc nemám.
Pan Pak Čchun-ho nabízí 170 wonů.
A vy?
Sto…
Kolik?
Beru to zpátky, dvě stě!
Je po tobě!
Zbláznil jste se? To tak toužíte po mojí smrti?
Pane Pak Čchun-ho.
Uklidněte se a zase se posaďte.
Ještě jsme neskončili.
Pan Pak Čchun-ho mi nabídl 170 wonů
a pan Kawaguči dvě stě.
Takže bych…
správně měla vyhovět panu Kawagučimu.
Ale…
S panem Pakem se přátelím už dlouho.
Nemůžu ho přece zradit za pouhých 30 wonů.
Omlouvám se.
Co jsi mu řekla?
Tváří se,
jako bych vyhrál já.
Je to tak?
Máš pravdu. Vyhrál jsi, kamaráde.
Byla to vůle nebes.
Vážně?
Je s tebou konec, kreténe.
Japonci nemají co obchodovat za řekou Čchonggje!
Co si to dovoluješ, ty čosoňácká mrcho! Myslíš si, že ti to projde?
Jakožto žena ze země Čoson
vážně dělám jenom to, co mi projde.
To znamená, pane Kawaguči,
že můžete jít domů
a nasrat si.
Zatraceně!
Všichni do zbraně!
Ano, pane.
Za chvilku sem vtrhnou Kawagučiho lidi.
Můžeš utéct tamhle zadním vchodem.
Řekni, až zase budeš chtít někoho zabít.
Co s těmi penězi?
Nech je na stole. Pak si je vezmu.
Dobře.
Palte!
To je ona! Na ni!
Tamhle je!
Ať vám neuteče!
Chcípni!
Vždyť je to jen jedna holka. Chyťte ji!
Zabte ji!
Tady máš svých 17 wonů.
A plán na zítřek.
Ohledně vraha tvých rodičů…
Prý je teď v Kandu.
Mám ti zjistit, kde ho najdeš?
To je dobrý, to nemusíte.
Co to povídáš?
Copak ses nedala na tuhle dráhu,
abys pomstila svoje rodiče?
Od té doby jsem poznala, co to znamená rvát se zuby nehty o život.
Došlo mi, že věci jako pomsta a zášť…
jsou k ničemu.
Musím se starat hlavně sama o sebe.
Takže nic nezjišťujte.
Ani se ho nesnažte najít.
Zabiju ho,
až na něj narazím.
Mějte se.
KINO TANSONGSA, 11:30
To ani neumíš otevřít dveře?
Schválně si najmu šlechtice a on je neschopný.
- Pardon. - Uhni, troubo.
- Zdravím. - Kde je Jun?
Myslím, že tamhle nahoře.
Moc se nesmějte.
Narovnej se.
Pořádně se rozkroč.
- To je ono. - Ano, pane.
Pěkně! A co má být tohle?
- Nabij zbraň. - Už je nabitá.
Pal.
Střílíš si ze mě, nebo co?
Mám blbou pušku.
Hej! Přestaň s tím! No tak!
Znesvětil jsi mi střelnici!
Nekřeň se tak!
Ahoj!
Chceš ukázat něco úžasného?
Neplácej nesmysly a zajdi pro Juna.
Ale no tak, nebuď taková. Raníš tím moje city.
Koukej mi přivést Juna, jinak tě raním i fyzicky.
Jste v pěkný bryndě, rozumíš? Brzo možná umřete hlady.
O čem to mluvíš?
Proč máme umřít hlady?
Japonský konzulát zakázal veškerý obchod se zbraněmi,
takže nebudeš moct prodat, co ti přineseme?
Víš, co se stalo ve Fengwudongu.
Odbojáři s Japonci poslední dobou zametají.
Proto teď podle mě zakročili.
Kdyby sem poslali celé vojsko, to by se zase nelíbilo Číně.
A když neví, kde ti odbojáři jsou, nemůžou je vymýtit postupně.
Takže je připraví o zbraně?
Jak na to reagujou odbojáři?
Navázali styky s Jonhedžu.
A my nemůžeme?
Bylo by to těžké. Všichni tam chodí za Čechy.
Prodávají fakt levně, aby si našetřili na cestu domů.
Jdeš si koupit pistoli a oni k tomu přihodí i pušku a dělo.
Jsou to šílenci.
A co Fengtianská klika?
Nejsou to odbojáři, s těmi obchodovat můžeš.
Fengtianská klika už naše zbraně nechce.
S tím, jak se ten odboj rozrostl, si na nás začínají dávat pozor.
Pro nás představuje naději, ale jim akorát přidělává problémy.
Trpí tím jejich vztahy s Japonci.
Ach jo. Není to vůbec jednoduché, podnikat dneska v Kandu.
Musíš prostě něco vymyslet. Přece nenecháme naše lidi umřít hlady.
Když už jsme u toho…
Co kdybychom zkusili podnikat v něčem jiném?
Mám pro tebe skvělý tip.
A to jaký?
Vláda nedávno vyrukovala s 10letým plánem na stavbu železnice v Mandžusku.
Chystají se
propojit linky Kilhö, Kjongwon a Hamgjong
a chtějí to udělat do deseti let.
Linka Kjongwon vede z Kjongsongu do Wonsanu.
Hamgjong zase z Wonsanu do Hörjongu.
A Kilhö z Hörjongu do Ťi-linu.
Až dokončí celou trať,
budou schopní přepravovat zásoby i vojáky
z Kjongsongu přes Mjongdžong až do Ťi-linu.
To už nebude stačit zablokovat Průsmyk barbarů.
Uvažuj.
Jak můžeme zastavit japonská vojska, když pojedou vlakem?
S tím nám nepomůžou ani Číňani.
Takže pokud postaví trať v Kandu, dopraví sem obrovské vojsko,
proti kterému sami nic nezmůžeme.
A kde máš ten skvělý tip? Tohle moc skvělé není.
To víš, že je.
Myslíš, že jim tu trať postaví zadarmo?
Potřebujou peníze.
Hromadu peněz.
Říkala jsem, že jsme na čínské půdě, platí tu Japonci a žijeme my.
Kdo to tady podle tebe ovládne?
Takže?
Co tím naznačuješ?
Japonci vytáhli peněženky a snaží se skoupit čínskou půdu.
Proč se do toho nevložíme i my?
Pojďme na to.
June!
Obereme je o všechno.
Železniční úřad vyšle do Mjongdžongu zástupce,
aby se účastnil slavnostního zahájení výstavby linky Čchondo.
Vy jste moje klientka, že?
To je ale nejspíš jen záminka. Ve skutečnosti sem přijede…
- Prozkoumat, kudy povede linka Kando? - Přesně tak!
Hlavní ale je, že Čosonská banka
pošle peníze z Hörjongu do Mjongdžongu.
Dorazí zhruba ve stejnou dobu.
Brzo dojde k převozu peněz na výstavbu linky Kando.
Chci, abyste mi je přinesla.
To bude váš úkol.
Vy po mně chcete, abych ukradla peníze na železniční trať?
A kolik jich má být?
Dvě stě tisíc.
Dvě stě tisíc?
Dvě stě?
Přesně tak.
Co je? Už ti buší srdce nadšením?
Pokračujte, prosím.
Dala jsem za ten tip svýmu informátorovi v Mjongdžongu dost peněz,
takže je na něj spoleh.
Jo a ještě něco…
Doufám, že nemáte žádné postranní úmysly.
„Jistá On-njoni z údolí Namsan utekla
s 200 000 wony z vládního fondu na výstavbu železnice.“
„Jistý I Jun z Tchepjongu
se chystá ukrást 200 000 ze státní kasy.“
O tyhle zvěsti fakt nestojíš, takže ať jsou tvoji chlapi zticha.
Nebojte.
Dělám sice nebezpečnou práci,
ale normálně riskuju nerada.
Nevěříte mi?
Měla bys jim víc věřit. Umí držet jazyk za zuby.
Fajn. Pro jednou to teda zkusím.
Budu vám věřit.
Děkuju.
To je mi pocta.
Na něco se tě zeptám.
Můžu?
Jen do toho.
Má ten zástupce dohlížet na stavbu celé trati?
Nejspíš.
A bude se třicátého účastnit slavnostního zahájení výstavby?
Proč?
Chceš mu něco udělat?
Co budete dělat, pokud se vám náhodou někdo postaví do cesty
a zhatí váš plán?
To je snad jasné.
Zabiju ho. Snaží se nás připravit o půdu.
Zabiju ho. Nedovolím, aby nás připravil o naše peníze.
Je to moje práce. Za vraždění podobných lidí mě platí.
Je to moje práce. Dělám to,
abych ochránil naši vesnici.
Snad si to nerozmyslíte.
Přede všema ho zabiju.
Co nejbrutálněji.
Bude to varování pro všechny, co si brousí zuby na Kando.
Nepřeháníš to už?
Jinak to nejde.
Víš, že nemůžeme utíkat do nekonečna.
Pro jednou budeme žít…
jako lidské bytosti.
VŠECHNY POSTAVY, MÍSTA, POJMY,
ORGANIZACE A UDÁLOSTI V TOMTO POŘADU
JSOU FIKTIVNÍ.
JAKÁKOLIV PODOBNOST SE SKUTEČNOSTÍ JE NÁHODNÁ.
Překlad titulků: Veronika Kursová