П'ЯТЬ РОКІВ ПО ТОМУ, 1920 РІК
ГАРНІЗОН 19-Ї ДИВІЗІЇ ЯПОНСЬКОЇ АРМІЇ У ХВЕРЬОНІ
Якого біса?
Хто це?
Назвіть своє ім'я і звання!
Суґіяма?
Де майор Мінамі?
То скажи.
Що сталося з рештою підрозділу?
Чому повернувся лише ти один?
Учора
ми пішли на розвідку аж до перевалу Загарбника.
А тоді
натрапили на них.
На кого?
На демонів.
Тпру!
Що таке? Хто ти?
Ти стоїш на шляху в Імперської армії Японії.
Якщо хочеш жити, відійди!
Перевал Загарбника — це шлях, що веде з Хверьона у Мьончжон!
А отже,
якщо зробите бодай крок уперед,
ви вторгнетеся на нашу землю!
Якщо бодай хтось поворухнеться,
я зітру вас на порох!
Що він каже?
Втратив країну, а тепер — і розум.
-Божевільний? -Вбити його, командире?
Кроком руш!
Уперед!
Командире!
Повторюю!
Заряджай!
Якщо зробите хоч крок уперед,
ви вторгнетеся на нашу землю!
Якщо бодай хтось із вас…
До біса.
Убити їх усіх!
-Убийте їх! -Заряджай!
Отже,
ви не давали відсічі, поки вас не перебили?
Ні, пане! Це неправда.
Ми билися як горді солдати Імперської армії Японії.
Вогонь!
Стріляйте у відповідь!
Проте,
як я вам щойно сказав,
це були демони.
Чоловік на ім'я Чхве Чунсу
командував армією справедливості у Чосоні.
Попри похилий вік, стріляє з лука з неймовірною влучністю.
І мечем він розмахував
з такою силою, що міг розрубати гори і зупинити плин річок.
Допоможіть!
Ти дякуєш мені лише в такі моменти, стариганю.
Кан Санґун,
мисливець з гори Сорак,
останній член загону мисливців на тигрів Чосону.
Його навички полювання на тигрів настільки вражали,
що його прозвали «Королем гір»!
Вас розгромив чосонський генерал із мечем та луком
і якийсь тигролов?
Жартуєш?
Якби ж то це був жарт, пане.
Тоді члени мого підрозділу були б живі.
Я сьогодні врятував кількох…
Руки вгору!
Стривайте. Чотто матте, добре?
Я погано переношу вигляд крові.
Тому краще заплющу очі.
Я заплющив, Чореньї!
Де він?
Хто там іде?
Увесь мій загін убив Чореньї.
Судячи з імені, він був клоуном бродячого цирку «намсадан».
Рухався настільки спритно, що в нього неможливо було влучити.
Справжнісінький летючий тигр!
Закінчив.
Не бреши, покидьку. Я досі чую їхні крики.
Хлопаче.
Це вже не моя робота.
Кимсу тут.
Є ще Кимсу!
Отой справді гірший за звіра!
Про нього я нічого не знаю.
Окрім того, що його неможливо вбити.
Тож ти випросив у них пощади?
І так зміг вижити.
Я помиляюся?
Помиляюся?
Мені не потрібен солдат, який просить пощади у ворога.
Позбав себе життя.
Пробачте! Мені дуже прикро, пане!
Я не маю це слухати!
Збережи честь солдата.
Я знаю, хто їхній ватажок!
Я бачив його обличчя
на власні очі!
Який він із себе?
Розказуй, як виглядає їхній ватажок!
Той…
чоловік.
Ти єдиний, хто вижив.
Хочеш приєднатися до них?
Ні!
Тоді відцурайся від усього, що маєш. І житимеш.
Зречися совісті, поглядів і батьківщини.
Тоді лишу в живих.
Ти у кращому становищі, ніж ми.
Ще маєш чого зректися.
Обличчя того чоловіка…
Ви скоро самі його побачите.
Ти боягуз!
Я хотів жити, навіть як боягуз. Прошу…
Конбанва! Радий зустрічі.
Я привітався, неґречний вилупку.
Ви борці за незалежність?
Ні.
Ми розбійники.
ПІСНЯ РОЗБІЙНИКІВ
ХАНСОН, СЕРПЕНЬ 1920
Я просив вас про зустріч тут, хоч це може здатися непоштивим,
бо маю дещо вам сказати.
Звісно. Слухаю.
Чи не зробите
мені честь, ставши мені за дружину?
Чому ви так довго зволікали? Я вічність чекала.
Що?
Так. Я вийду за вас, Кванілю.
Стривайте, ви серйозно?
Ви вийдете за мене?
Я кохатиму вас…
довіку.
Хісін.
Я теж.
Кохатиму лише вас, Кванілю.
Давай дужче!
А тут непогана зброя. Субараші.
Так. Ти чув?
Що чув?
Армія незалежності знов перемогла.
Схоже, цього разу вони розгромили японців вщент.
Так? Хороші новини.
У них перемога одна за одною.
Ще справді незалежність здобудемо.
Я здивований.
Щодо цього не знаю, але чосонцям у Північному Кандо
дихатиметься легше.
Твоя правда.
Я незчувся, як став патріотом.
Вилупок знову за своє.
У нього це вже залежність. Глянь, який злодюга.
Давно він це робить?
Тобто? Із найпершого дня.
Краде і продає за нашими спинами.
Здуріти, наскільки він схиблений на грошах.
Такі вилупки ладні й батьківщину продати.
Який же він бісовий зрадник!
Смієшся?
Не смійся. Поговори з ним про це.
«Якщо не припиниш, відірву ру…»
Холера!
-Усе добре? -Так.
Певно, забагато стріляв перед цим.
Усе добре.
Упевнений, що все добре?
Так, усе гаразд.
Хай там як, Юне,
якщо ми здобудемо незалежність, нехай це буде скоро.
Я тут усе можу витримати,
але їжа просто лайно.
Не смакує. І я сумую за домом.
Що найгірше у цьому місці?
Просто кажу, що було б непогано здобути незалежність.
Якщо ж ні, нехай.
Що це маячня про незалежність?
Хлопаче, думаєш, це так просто?
Цього не станеться і за десять років.
Мені шаманка два дні тому сказала.
Я не вірю в слова шаманок.
Вона схожа на генералку, а не на шаманку. І завжди все плутає.
Твоя шаманка казала, що я одружуся.
Цього не сталося, бо не провів ритуалу.
Я пропонував задешево, а ти скнара…
Зараз я тобі…
Ще й ритуали проводиш?
А ти талант.
Юне, цей вилупок божевільний.
Постійно збирає жителів села і каже:
«Ритуал вижене з вас лихого духа!»
І за скільки? Десять вон за ритуал? Так?
Мало бути 20 вон, я провів за півціни.
Я цілих три дні торгувався з шаманкою.
Двадцять вон?
-Припиніть! -Ну ж бо, хлопці!
Тридцять вон за обряд переходу для мого батька.
І ще 30 за мамин!
Здер із мене 60 вон.
Іди сюди, сучий сину. Я вирву твій лукавий язик…
Часом, коли дивлюся на них,
вони лякають мене більше, ніж японці.
Зустрінуться поглядами — і одразу бійка. Щоразу.
Нормальні йдуть до Армії незалежності, а не до нас.
Нехай собі. Вони завжди заспокоюються.
А потім знову за своє.
І мазь всю витрачають. А це гроші.
Ти маєш втрутитися…
Заради бога, забудь!
Пане Чунсу! Ці двоє знову б'ються…
Куди він подівся? Я давно не бачив старого.
Грець із ним, знову десь ховається.
Годі чубитися, бовдури!
Знову ви тут.
Навіщо ти прийшов? Це крутий підйом.
Важкий, тому хвилювався за вас.
Звідси добре видно Чосон.
Звідси й назва — перевал Загарбника.
Колись давно
тут стояли варвари
і дивилися на землі Чосон, живлячи свої завойовницькі амбіції.
Але зараз ситуація змінилася.
Тут горюють ті, хто мусив покинути свої домівки.
Ви, певно, сумуєте.
Серце крається.
Сумую за кожним куточком рідного міста.
Я б обдивився і торкнувся всіх речей, які були важливими для мене,
перед від'їздом, якби знав, що розлука буде такою довгою.
Знову думаєш про ту пані?
Дивно, коли я тут, одразу згадую її.
Вона була моєю першою у всьому.
Справді?
І у чому саме?
Першою з дворянства
запитала моє ім'я, а не господаря, взяла за руку і всміхнулась. І вона була…
першою, хто робив мене щасливим, навіть коли я просто дивився на неї.
Але вона точно мене не пам'ятає.
То…
у тебе теж серце крається?
Я трохи шкодую.
Якби знав, що так за нею сумуватиму…
бачився б з нею частіше.
Я шкодую. Як і ви.
-Це тут? -Так.
Ходімо.
Хісін?
Що привело вас сюди? Я не знав, що у вас сьогодні плани.
Мала термінову зустріч стосовно відрядження.
Зрозуміло.
Це старший лейтенант Хан Течжу. Він мій підлеглий.
Тобто
мій друг. Нас двох призначили нещодавно.
Добридень.
Я багато чув про вас. Вітаю з заручинами.
Дякую.
Ви не проти, якщо я посиджу з вами хвилинку?
Зовсім ні. Будь ласка.
Друже.
Іди займи для нас столик.
Звісно.
Бажаю гарно провести час.
Сідайте.
Ви їдете у відрядження?
А мені нічого не казали.
Її запланували останньої миті, тому я не встигла сказати.
Я їду в Мьончжон на церемонію закладання фундаменту
залізниці Чондо 30-го числа
як представниця Залізничного бюро.
Мьончжон. Мьончжон — це небезпечне місце.
Його окупували повстанці.
Будьте обережні.
Попросіть, щоб Генеральний уряд надав вам охорону.
Так, я зроблю, як ви скажете, майоре.
Дякую за турботу.
Не дякуйте.
Це зайве, адже я хвилююся за свою майбутню дружину.
Хісін…
даруйте, але ви б не могли перенести вашу зустріч
в інше місце?
Про що ви?
Тут будуть учасники опору.
Що?
Є такий собі Чан Сок. Керує ательє в першому кварталі.
Є інформація, що в нього тут сьогодні зустріч з учасником опору.
Тому ми з моїми людьми зараз тут.
Справді?
Так. Прошу, негайно покиньте це місце.
Ми з вами служимо нашій країні як патріоти,
але моя робота трохи жорсткіша за вашу.
Якщо чесно, я не хочу, щоб ви це бачили.
Так. Я розумію, про що ви.
Тоді я вже піду.
Бережіть себе, майоре.
Я вас кохаю.
Хісін.
Я теж вас кохаю.
Хапайте його!
Гей!
Покидьок!
Геть знахабнів, виродку!
Вставай!
Чосонський пес!
Не дивіться.
Не дивіться, просто йдіть.
Я буду на зв'язку.
Здається, був витік.
Вони знали все, час і місце,
навіть особу товариша Чана.
Дуже ймовірно, що серед нас є зрадник.
Будьте обережні.
Особливо у спілкуванні з людьми.
Кошти, які ми мали надіслати Північній армії…
були в товариша Чана Сока, так?
Ти мала отримати їх сьогодні і доправити Північній армії.
Так.
Це погано.
Де знайти понад 100 000 вон за два тижні?
Є один…
спосіб.
Який?
Тридцятого серпня філіал Банку Чосону у Хверьоні надішле 200 000 вон
філіалу у Мьончжоні у Кандо — на будівництво залізниці.
Ми можемо забрати ці гроші і відвезти Північній армії.
Пропонуєш пограбувати броньовану машину?
Це надто небезпечно.
Якщо когось із нас схоплять, уся наша організація…
Не хвилюйтеся.
Я працюватиму сама, без допомоги інших членів.
Як ти зможеш це здійснити?
Ні!
Знайдемо інший шлях.
Я не ризикну життям товариша у безрозсудній операції.
-Пане… -Товаришко Нам!
Коли ти припиниш мене принижувати?
Я картаюся, що мусив звести тебе з тим Кванілем.
Мені так боляче і соромно, що я не можу дивитися тобі у вічі.
Операцію скасовано.
Одна рушниця. Двісті куль.
Одна граната.
П'ять картоплин. Шість відер проса.
Пара солом'яних черевиків.
Це все,
що постачають нашим товаришам, які воюють у Кандо.
І вони мають протриматися шість днів.
Кажете, не ризикнете життям товариша?
Треба щось робити.
Пане, ми маємо ризикувати життям,
щоб наші товариші, що воюють у Кандо, мали ще трохи їжі,
знищили ще одного ворога…
і прожили…
ще один день.
Тоді зробімо це.
Можеш зустрітися з Північною армією.
-Але машину хай грабує хтось інший. -Ні.
Ми не знаємо, хто здав товариша Чана Сока.
Якщо взнають…
Я про стороннього, не про нашого.
Це небезпечне завдання.
За нього має взятися хтось небезпечніший.
-Про кого ви? -Є людина.
Яка за гроші зробить усе і вб'є кого завгодно.
Смачного.
Я запросила вас, панове,
бо не можу виконати обидва ваші замовлення.
Тепер, коли ви обидва тут,
я хочу зробити пропозицію.
Пане Паку Чунхо.
Ви просили мене вбити пана Каваґуті, так?
Невже про це треба казати, Онньоні?
Пане Каваґуті. Ви просили мене вбити пана Пака, так?
Саме так.
Кажуть, доля вирішує, кому жити, а кому померти.
Це означає, що життя людини в руках небес,
а тривалість її життя не може бути визначена волею людини.
Тому я планую цього разу лишити це рішення небесам.
Встановимо стартову ціну у 100 вон.
Тобто ти виконаєш замовлення того, хто заплатить більше?
Так.
Чекаю пропозицій.
Переможе той, хто дасть більше.
Ось чому кажуть, що друзі небезпечніші за незнайомців.
Яке ж це рішення небес?
Це рішення небес.
Бо з грошима я на сьомому небі.
Чорт. Забудь!
Я пас.
Сто десять вон.
Пан Каваґуті пропонує 110 вон.
Пропонуйте свою ціну.
Байдуже. Зробімо це.
120 вон.
Відкриємо торги зі 120 вон. Пропонуйте свою ціну.
Сто тридцять вон.
-140 вон! -140 вон!
150 вон.
150 вон!
Сто…
п'ятдесят п'ять.
155 вон!
Сто шістдесят вон!
Пан Каваґуті пропонує ціну 160 вон.
-Що скажеш на це? -170 вон.
Усе. В мене немає грошей.
Пан Чунхо запропонував 170 вон.
Ваша ціна?
Сто…
І?
Ні, 200 вон!
Тепер ти покійник!
Божевільний виродку! Так хочеш моєї смерті?
Пане Паку Чунхо.
Заспокойтеся і сядьте.
Це ще не кінець.
Пан Пак Чунхо запропонував 170 вон,
а пан Каваґуті — 200 вон.
Отже,
я маю виконати замовлення пана Каваґуті.
Однак…
Пан Пак Чунхо мій давній друг.
Я не можу зрадити друга за 30 вон.
Вибачте.
Що ти йому сказала?
Його обличчя каже,
що я переміг.
Я правий?
Так. Ви перемогли, друже.
Небеса вирішили.
Справді?
Вилупку, тобі кінець.
Ось що чекає на японців, які переходять Чхонгечхон, щоб робити бізнес!
Як ти смієш, чосонське стерво? Думаєш, тобі це минеться?
Я народилася в Чосоні.
Тож я не роблю того, що мені не минеться.
Тож, пане Каваґуті,
ідіть додому
і в сраку!
Чорт!
Діставайте зброю!
Так, босе.
Сюди от-от увірвуться люди Каваґуті.
Можете втекти через чорний хід.
Звертайтеся, якщо захочете ще когось убити.
А як же гроші?
Покладіть на столі. Потім заберу.
Добре.
Вогонь!
Це вона! За нею!
Ось вона!
Не дайте їй втекти!
Помри!
Це лише одна дівчина! Хапайте її!
Убийте її!
Твоя частка, 17 вон.
І завтрашній розклад.
Убивця твоїх батьків.
Я чув, він у Кандо.
Мені дізнатися, де саме він у Кандо?
Усе гаразд. Не турбуйтеся.
Що це за відповідь?
Хіба ти здобувала ці вміння не для того, щоб убити вбивцю своїх батьків?
Я так відчайдушно боролася за виживання, що змінила свою думку.
Помста, образа, усе це…
Я зрозуміла, що це марно.
Найважливіше — дбати про себе.
Не завдавайте собі клопоту.
Не шукайте його.
Якщо я випадково його зустріну,
тоді і вб'ю.
Добраніч.
КІНОТЕАТР «ДАНСОНСА», 11:30
Довбню, не можеш дверей відчинити як слід!
Я найняла тебе, бо ти з дворян, але ти нікчема!
-Вибачте. -Відійди, дурню.
-Вітаю. -Де Юн?
Гадаю, робить щось нагорі.
Не смійся!
Випростай спину.
Розстав ноги.
-Добре. -Так, пане.
Чудово. Що цей недоумок робить?
-Заряди рушницю. -Вона заряджена.
Вогонь!
Ти що, знущаєшся з мене?
Рушниця бракована.
Гей. Не роби цього. Чуєш?
Як ти смієш оскверняти священний тир?
Годі шкіритися!
Привіт!
Маю неймовірні речі. Хочете побачити?
Не верзи дурниць. Приведи мені Юна.
Сестро, ви завжди будете такою? Ви мене образите.
Можу ще й по пиці врізати, тому приведи мені Юна.
У вас великі проблеми. Ви скоро помрете з голоду!
Ти про що?
Чому помремо з голоду?
То японське консульство заборонило торгівлю зброєю,
тож навіть якщо ми принесемо тобі зброю, ти її не продаси?
Знаєш, що сталося недавно у Понодоні?
Сили руху за незалежність розгромили японців.
Це мало великий вплив.
Вони не відрядять сюди головні сили, щоб не дратувати Китай.
І не можуть перебити їх по одному, бо не знають, де вони.
А натомість обеззброять?
Що із цим робитимуть армії незалежності?
Налагодили зв'язки у Примор'ї.
А в нас немає там зв'язків?
Це важко, бо територію контролюють чехи.
Продають зброю за безцінь — збирають на поїздку додому.
Купуєш пістолет, а тобі дають ще гвинтівку, гармату і все на світі.
Божевільні дурні.
А Фентянська кліка?
Це не армія незалежності, їм можна продавати.
Фентянська кліка більше не купуватиме нашу зброю.
Армія незалежності зросла, тож вони остерігаються всіх чосонців.
Для нас Армія незалежності — надія, для них — клопіт.
Проблема, яка псує їхні стосунки з японцями.
Чорт. Зараз у Кандо збіса важко вести бізнес.
Усе одно треба знайти якийсь спосіб. Не можна, щоб усі наші померли з голоду.
До речі, Юне,
може, повернемо наш план дій в інше русло?
Маю чудову інформацію.
Що за інформація?
Недавно Генеральний уряд оголосив
десятирічний план для залізниць у Маньчжурії.
Планують сполучити
протягом десяти років залізницю Кільхо з лініями Кьонвон і Хамґьон.
Лінія Кьонвон сполучає Хансон і Вонсан.
Хамґьон — Вонсан із Хверьоном.
Залізниця Кільхо сполучає Хверьон і Цзілінь.
Щойно її закінчать,
японські військові припаси, не кажучи про солдатів,
вирушать з Хансона через Мьончжон аж до Цзіліня.
Тоді перекриття перевалу Загарбника буде замало.
Подумай.
Як їх зупинити, якщо вони перевозять основні сили потягом?
Ніяк, навіть китайці не допоможуть.
Тож лінія Кандо дозволить доправити величезну японську армію,
і ми не зможемо їх зупинити.
Чим ця інформація чудова? Це погано для нас.
Тут і для нас є вигода.
Хіба залізницю будують безкоштовно?
Потрібні гроші.
Шалені гроші.
Казала ж, коли ти вперше приїхав.
Японські гроші, китайська земля і народ Чосону.
Хто заволодіє цим місцем?
І що?
До чого ти хилиш?
Японські гроші лізуть, намагаючись поглинути цю китайську землю.
Чи не справедливо, що й ми, чосонці, урвемо шмат?
Нумо…
Юне!
Заберемо ті гроші.
У Мьончжон їде управитель з Залізничного бюро.
Тридцятого має відбутися закладання фундаменту залізниці Чондо.
Це ви клієнтка?
Схоже, церемонія — привід. Справжня мета, мабуть, інша.
-Перевірити місце для лінії Кандо? -Атож!
Та найважливіше те, що вони надішлють гроші
з філіалу Банку Чосон у Хверьоні у відділення у Мьончжоні,
саме до прибуття управителя.
Вони надішлють гроші.
На будівництво лінії Кандо.
Я хочу, щоб ви принесли ті гроші мені.
Це моє замовлення.
Хочете, щоб я вкрала гроші? На будівництво залізниці?
Скільки там?
Двісті тисяч вон.
Двісті тисяч?
Двісті?
Так! Двісті тисяч.
Що? Серце швидше забилося?
Продовжуйте.
Я за цю інформацію заплатила силу грошей декому з філіалу Мьончжона.
Тож вона надійна.
Про всяк випадок скажу.
Не раджу нічого замишляти.
«Жінка на ім'я Онньоні із села Намсан втекла,
вкравши 200 000 вон у Генерального уряду».
«Лі Юн з Тхепхьон-дона
вкраде 200 000 вон у Генерального уряду».
Не треба тобі цих чуток. Хай твої хлопці не розпускають язики.
Не хвилюйтеся.
Я ризикую по роботі,
але в житті уникаю ризиків.
Ви мені не вірите?
Довіряй моїм хлопцям. Вони вміють зберігати таємниці.
Гаразд.
Лише раз.
Я тобі повірю.
Дякую. Велика честь для мене.
Дозволь спитати.
Можна?
Питайте.
Цей управитель відповідає за весь проект лінії Кандо?
Так, мабуть.
І буде на церемонії закладання фундаменту 30-го числа?
А що?
Хочеш його вбити?
Якщо випадково хтось стане на нашому шляху,
і все піде не за планом,
що ви зробите?
Це не очевидно?
Уб'ю. Вони хочуть забрати нашу землю.
Звісно, я вб'ю їх. Вони хочуть забрати наші гроші.
Це моя робота — за гроші вбивати таких людей.
Це моя робота. Вбивати таких людей,
щоб захистити це село.
Сподіваюся, ви не передумаєте.
Я вб'ю його на очах у всіх.
Якомога жорстокіше.
Так світ дізнається, що буде, якщо вони зазіхнуть на Кандо.
Треба вдаватися до такого?
Я мушу.
Ми не можемо тікати вічно.
Бодай раз у житті
ми маємо жити як люди.
УСІ ПЕРСОНАЖІ, МІСЦЕВОСТІ, ОРГАНІЗАЦІЇ, ТЕРМІНИ, ПОДІЇ Й ІСТОРІЇ,
ЗГАДАНІ ЧИ ОПИСАНІ У ЦЬОМУ СЕРІАЛІ, Є ВИГАДАНИМИ,
А БУДЬ-ЯКІ ЗБІГИ ЦІЛКОВИТО ВИПАДКОВІ
Переклад субтитрів: Надія Сисюк