‫מי את?‬
‫קוראים לך אוניוני?‬
‫כן.‬
‫ונתקלת בשודדים רכובים‬ ‫בזמן שחצית את הנהר?‬
‫כך איבדת את משפחתך?‬
‫את שרדת,‬
‫אבל הורייך ואחיך נטבחו.‬
‫זה מערער אותך?‬
‫עני לי, ילדה.‬
‫שכחת איך מדברים? איפה הנימוס שלך?‬
‫אני…‬
‫אין לי הרבה דרישות.‬
‫אנא תנו לי להישאר כאן כמה ימים.‬
‫אני מבטיחה לעזוב‬ ‫ברגע שארגיש יותר טוב.‬
‫תפסיקי לדבר שטויות.‬
‫את נראית קשוחה וחכמה.‬ ‫מספיק עם העמדת הפנים.‬
‫טוב, קדימה.‬
‫כל הצרות שהיו לך בחייך…‬
‫הן לא באשמתך.‬
‫הכול…‬
‫הכול באשמתנו.‬
‫אנחנו אשמים בהידרדרותה של ג׳וסון.‬
‫נתנו להם לקחת אותה מידינו.‬
‫עולם שבו רק מי שהולך עם היפנים מתעשר…‬
‫עולם שבו רק מי שבוגד בבני ארצו שורד.‬
‫אנחנו יצרנו את העולם הזה.‬
‫לכן אני תמיד מצטער.‬
‫אני מצטער שזה העולם שיצרנו,‬
‫אני מצטער שעלייך לחיות בו…‬
‫ואני מצטער שאילצנו אותך‬
‫להילחם נגדו.‬
‫אני לא מאמין אפילו לרגע‬ ‫לדיבורים שלך על עזיבה.‬
‫פשוט תשתקעי כאן.‬
‫כך תוכלי לפחות לחיות בין בני עמך.‬
‫אין לנו מדינה משלנו, אחרי הכול.‬ ‫-אדוני.‬
‫מה פתאום ״אדוני״?‬
‫רק אנחנו שרדנו. המשפחות שלנו נשחטו.‬
‫פשוט קראי לי ״אבא״ מעכשיו.‬
‫אני אומר שאת יכולה לסמוך עליי עד סוף חייך.‬
‫גם אני אראה בך בת שלי,‬
‫ואסמוך עלייך.‬
‫תאכלי לשובע.‬
‫אף אחד לא ישפוט אותך.‬
‫- שירת החרב -‬
‫היא באה הנה כדי לאכול?‬
‫מה היא זוללת תפוחי אדמה?‬
‫זה לא מעניין אותי בכלל.‬
‫סמוך עליי,‬
‫אם היא תנסה לעשות איזו שטות,‬ ‫אתפוס אותה בצווארון.‬
‫אני מרגישה הרבה יותר טוב.‬
‫כמה שזה היה טעים.‬ ‫מוזר, אני בכלל לא אוהבת תפוחי אדמה.‬
‫מרוב שודים… לא פלא שאת רעבה.‬
‫אם שבעת, תתחילי לדבר.‬
‫למה באת הנה?‬
‫אין לי עניין איתך.‬
‫באתי לראות את לי יון.‬
‫אתה לא צריך להתערב.‬
‫יון לא כאן כרגע.‬
‫אם הגעת הנה לבדך, בטח איבדת הכול.‬
‫את הכסף ואת הבחורה.‬
‫וואו, איזו עין חדה יש לך!‬
‫אתה צודק. אני מרוששת לגמרי.‬
‫אבל אם לא אמצא את לי יון,‬ ‫זה יהיה הסוף שלי.‬
‫ברצינות.‬
‫אז, מר צ׳וי…‬
‫אם תיתן לי להישאר עד שהוא יגיע…‬ ‫-זה לא יקרה.‬
‫אז תנסי להרוג את יון שוב.‬
‫וואו. תשמעו אותו…‬
‫למה אתה בוחר בצד שלו?‬
‫כנראה התיידדתם.‬
‫הוא בן משפחה בשבילי.‬
‫כמו שאת היית.‬
‫מר צ׳וי,‬
‫אתה לא צריך לראות‬ ‫במישהו כמו לי יון בן משפחה.‬
‫נראה שהוא לא סיפר לך.‬
‫אתה יודע מה הוא עשה לך? הוא…‬
‫לא חשוב.‬
‫אין לי זמן לזה.‬
‫בוא נדבר דוגרי.‬
‫אני באמת חייבת להרוג את לי יון.‬
‫זה לא שאני רוצה להרוג אותו,‬
‫אבל אם אתן לו לחיות, אהיה בצרות.‬
‫חכי ותראי אילו צרות יהיו לך‬ ‫אם תתקפי את לי יון.‬
‫לא צריך לחכות ולראות.‬
‫מה כבר יעשו לי זקן וכמה נערים?‬
‫כלום. שום דבר.‬
‫תפסיקי לקשקש ולכי מפה.‬
‫מוטב שתלכי מפה.‬
‫אני לא רוצה שתיפגע.‬
‫איזו בדיחה…‬
‫היי.‬
‫מה את מקשקשת, ילדונת?‬
‫תפסיק.‬
‫מה זאת אומרת? היא מתחצפת!‬
‫תישאר איפה שאתה, טיפש. שלא תחטוף כדור.‬ ‫-מה?‬
‫מאיזה נשק?‬
‫מה?‬
‫תסתכל למטה, אידיוט.‬
‫אם אתה לא רוצה שאחורר אותך,‬
‫תחזור לפינה. שם מקומך.‬
‫אמשיך מאיפה שהפסקתי.‬
‫למה לי יון ניסה להרוג את הלקוחה שלי?‬
‫אתה שלחת אותו?‬
‫אתה שלחת אותו, נכון?‬
‫סימן שזה לא היה בשביל הכסף.‬
‫זה היה בגלל התפקיד שלה, במקרה?‬
‫הסיפור הזה של מסילת גנדו?‬
‫אם המסילה תוקם, בני ג׳וסון ייפגעו.‬
‫עלינו לעצור את העבודות.‬
‫אז עשית את זה‬ ‫כדי שבני ג׳וסון לא ייפגעו.‬
‫אבל לי יון חשב אחרת.‬
‫מה אתה מופתע כל כך?‬
‫לא שמעת? לי יון נתן לה לחיות.‬
‫באותו רגע, באמת חשבתי שזה נגמר.‬
‫בהתחשב במרחק ובזמן שהיה לו,‬
‫הוא יכול היה לירות בה‬ ‫ארבע או חמש פעמים.‬
‫אבל‬
‫הוא לא ירה.‬
‫אם כן, מר צ׳וי,‬
‫אם אתה חושב להרוג אותה, את נאם הי־שין,‬
‫אם אתה חייב להרוג אותה‬ ‫כדי להבטיח את עתיד טאפיונג־דונג,‬
‫אל תסמוך על לי יון‬ ‫אלא קח את העניין לידיים שלך.‬
‫הוא לעולם לא יוכל להרוג אותה.‬
‫היי, משקפופר.‬
‫ראית את זה ברכבת.‬
‫ואתה, פרצוף טמבל.‬
‫גם אתה ראית, לא?‬
‫לא ראיתי.‬
‫היי, זה אתה, המכוער.‬
‫אני…‬
‫אתה, אני מדברת אליך.‬
‫תגיד משהו. גם אתה ראית את זה.‬
‫רגע, אתה אילם?‬ ‫זאת הסיבה שאתה מדבר עם העיניים…‬
‫חתיכת כלבה!‬
‫בואי הנה, חתיכת…‬
‫די, כולכם!‬
‫תרחיק את היד מהמותן.‬
‫יותר מהר!‬
‫גרזן?!‬
‫נתקעת במאה ה־16?‬
‫תניח אותו שם.‬
‫תניחי את האקדח.‬
‫אני חושב ששנינו אמרנו‬ ‫את כל מה שהיה לנו להגיד.‬
‫תשכחי מהמחשבות על פגיעה ביון‬ ‫ותחזרי להנסאונג.‬
‫אני אומר את זה לטובתך, אוניוני.‬
‫אני יכולה להסתדר בעצמי.‬
‫אז בבקשה אל תתערב.‬
‫אחרי כברת הדרך שעשיתי,‬ ‫כבר לא אחזור לגיונגסונג.‬
‫בכל אופן,‬ ‫אני מציעה שתמצאו את לי יון בהקדם האפשרי.‬
‫הוא עלול לברוח עם האישה הזאת.‬
‫כמה צעירים היינו.‬
‫גם אני,‬
‫וגם הי־שין.‬
‫המפקד, איתרנו את השליחה‬ ‫עם כספי צבא העצמאות.‬
‫מה? איך זה קרה?‬
‫לפני כמה ימים,‬ ‫כמה חיילים ילידי ג׳וסון ערקו מהצבא.‬
‫מצאו אותם בג׳אונגוולג׳ין,‬ ‫בתחנת הרכבת הקלה.‬
‫אבל לפני שהם ערקו,‬
‫הם השאירו הודעה לקצין יליד ג׳וסון…‬
‫מתי תגיע לנקודה?‬
‫יש לי זמן לחטוף תנומה עד שזה יקרה?‬
‫לא, אדוני. אגיע לזה.‬
‫״כספי העצמאות בסך 200,000 וון‬ ‫יגיעו לצ׳נגצ׳ון ב־5 בספטמבר.‬
‫״זו תוכנית א׳. יש לנו גם תוכנית ב׳.‬
‫״תחנת הרכבת הקלה ג׳אונגוולג׳ין,‬ ‫ 4 ק״מ דרומית־מזרחית לצ׳נגצ׳ון.‬
‫״ניקח את הכסף במסווה של לוחמי עצמאות.״‬
‫זה ככל הנראה מה שהם אמרו‬ ‫לחבר שלהם, הקצין יליד ג׳וסון,‬
‫לפני שערקו.‬
‫אז בעצם אתה אומר לי‬
‫שהעריקים האלה נהרגו‬ ‫ע״י השליחה שאנחנו מחפשים,‬
‫ושהשליחה והמלווים שלה‬ ‫נמצאים בקרבת ג׳אונגוולג׳ין כעת.‬
‫כן.‬
‫תכין את החיילים.‬ ‫אנחנו יוצאים לג׳אונגוולג׳ין.‬
‫התעוררת.‬
‫מה שלומך?‬
‫איפה אנחנו?‬
‫זה כפר בשם גואנגמיונג. הוא יושב לא מזמן.‬
‫המקומיים עזרו לנו מאוד.‬
‫כמה זמן אני כבר כאן?‬
‫שלושה ימים.‬
‫לאן את הולכת?‬
‫בזבזתי שלושה ימים. אין לי זמן.‬
‫את לא יכולה לנסוע במצבך. את צריכה לנוח.‬
‫לא, אני בסדר.‬
‫היי.‬
‫עזוב.‬
‫אני צריכה למצוא דרך אחרת‬ ‫להעביר את הכסף בזמן.‬
‫אבדוק את זה.‬
‫בינתיים תתמקדי בהתאוששות שלך.‬
‫לא, אני אסתדר בכוחות עצמי.‬
‫אז מעכשיו ואילך, אל תתערב.‬
‫מר צ׳וי!‬
‫מצאנו את יון!‬
‫תמצאו אותו כבר.‬
‫קחו אותי ללי יון מהר.‬
‫יש כפר בשם גואנגמיונג,‬ ‫4 ק״מ דרומית־מזרחית לג׳ילין.‬
‫הוא נמצא שם.‬
‫מה לגבי הבחורה?‬
‫היא איתו.‬
‫סאן־גון ראה אותם במו עיניו.‬
‫הוא רצה להתעמת איתו ולשאול אותו‬ ‫מה עבר לו בראש,‬
‫אבל הוא החליט להתאפק בגלל כל מה שאמרת.‬
‫בכל אופן,‬
‫סאן־גון והחבר׳ה מחכים שם‬ ‫וחוסמים את הדרך כדי שהם לא יברחו.‬
‫זו לא הבעיה.‬ ‫הבעיה היא מה שיקרה אחר כך.‬
‫אתה חושב שהבוס ירשה לנו‬ ‫להרוג את הבחורה?‬
‫מה תעשו אם רגע האמת יגיע?‬
‫אחריך.‬
‫אני מבין שזה היה מפגש גורלי עבור לי יון.‬
‫מה קורה לו?‬
‫יום הולדת שמח.‬
‫אריכות ימים.‬
‫סליחה.‬
‫לא עמדתי ברצף ההתרחשויות,‬
‫ונסחפתי ברגשותיי.‬
‫סליחה שחשבתי ושפעלתי מתוך אנוכיות.‬
‫אני בסדר.‬
‫אין דבר.‬
‫אבל איך יכולתי?‬
‫דיברתי בגסות לאדם שהציל את חיי.‬
‫שמעתי שטיפלת בי במשך שלושה ימים.‬
‫מי אמר לך שטיפלתי בך במשך שלושה ימים?‬
‫ראש הכפר. הוא.‬
‫הרגשתי שאני מנצל לרעה‬ ‫את הכנסת האורחים שלהם, ו…‬
‫בכלל לא נרדמתי.‬ ‫לא הייתי עייף במשך שלושה ימים.‬
‫אז הייתי זקוק לעיסוק, ו…‬
‫זה לא היה בהכרח מפני שדאגתי לך, עלמתי.‬
‫אז…‬
‫התכוונתי לבקש ממך טובה.‬
‫טוב…‬
‫אתה מוכן בבקשה להפסיק‬
‫לקרוא לי ״עלמתי״?‬
‫בבקשה תפסיק עם זה מעכשיו.‬
‫קרא לי פשוט ״הי־שין״.‬
‫רוצה לנסות את זה עכשיו?‬
‫אני?‬
‫כן.‬
‫כאן?‬
‫קדימה.‬
‫אני לא יכול כרגע.‬ ‫אולי אם תיתני לי קצת זמן…‬
‫כמה זמן?‬
‫טוב…‬
‫לא יודע.‬
‫אל תפסיק לחייך.‬
‫זה יפה לך הרבה יותר מפרצוף חמוץ.‬
‫דרך אגב,‬
‫אם יתחשק לך מתישהו לגלות לי את שמך,‬
‫אל תהסס לעשות זאת.‬
‫אולי תסכים לקרוא לי בשמי‬ ‫אם אקרא לך בשמך.‬
‫לעזאזל… מה אני אעשה איתו?‬
‫מה קורה?‬
‫בואי נזוז.‬
‫מה לעזאזל אתה עושה?‬ ‫-צ׳וראנג־יי…‬
‫קדימה.‬
‫לעזאזל!‬
‫תחרוק שיניים, בוס.‬
‫גאומסו, תפסיק. היא…‬
‫סתום את הפה!‬
‫זוז מהדרך.‬ ‫אנחנו כאן כדי לנתק אותך מגורלך.‬
‫מדובר באי־הבנה.‬
‫זוז, טיפש!‬
‫מה אתה עושה, סבא?‬ ‫אתה לא צריך לעשות את זה.‬
‫אפשר פשוט לקחת אותה ו…‬
‫גאומסו! עצור!‬
‫נו, תזיז את הראש.‬
‫טעינו לגמרי.‬
‫היא שייכת לצבא העצמאות.‬
‫היא פעלה במסווה של נציגת הממשל‬
‫כדי להעביר כספים לצבא הנתיב האדום.‬
‫אתה באמת מאמין לזה?‬
‫הרגנו אנשים רבים שהתחזו ללוחמי עצמאות.‬
‫היא שיקרה כדי להציל את חייה!‬ ‫-מר צ׳וי!‬
‫אנא הירגע ובטח בי.‬
‫היא לוחמת עצמאות.‬
‫התוכנית שלהם חייבת להצליח,‬ ‫כדי שנוכל להגן על תושבי האזור.‬
‫אולי אתה מעוניין להאמין בזה מפני שהלב שלך‬
‫נמשך אליה!‬
‫זה…‬
‫זה לא המצב.‬
‫לעזאזל. זה צבא יפן.‬
‫צ׳ון־מאן, תביא את הרובה שלי.‬
‫לעזאזל.‬
‫אסביר בהמשך.‬
‫אל תצאי עד שאחזור, בסדר?‬
‫תשתדל לא להיפגע.‬
‫קצין יפני עומד להגיע‬ ‫לפיקוד על דיוויזיה 19 בנאנאם.‬
‫אומרים שהוא רגזן ואכזר.‬
‫הוא מרושע.‬
‫פושע.‬
‫מתועב!‬
‫כשהוא יגיע לכאן…‬
‫כל ילידי ג׳וסון באזור…‬
‫ימותו.‬
‫אני רס״ן מיורה שוהיי‬ ‫מגדוד חיל הרגלים ה־37,‬
‫דיוויזיה 19, של צבא יפן הקיסרית.‬
‫אני כאן כדי לעצור יליד ג׳וסון חתרן.‬
‫לכן,‬
‫אני זקוק לשיתוף הפעולה שלכם…‬
‫לי יון?‬
‫מה הוא עושה פה?‬
‫אתה מכיר אותו?‬
‫מי זה, המפקד?‬
‫סתם אחד.‬
‫פעם הוא היה עבד שלי.‬
‫איך זה שלא השתנית בכלל?‬
‫נראה שהגורל הפגיש בינינו שוב.‬
‫בוא נדבר ונשלים פערים.‬
‫הלקוח שלי ביקש שאגיד לך את זה‬ ‫לפני שאהרוג אותך:‬
‫״כשכלב עוזב את הבית שלו, הוא מת.״‬
‫יש לנו נושאים רבים לשיחה.‬
‫תראו את העיניים האלה.‬
‫הן לא השתנו.‬
‫איפה נדבר?‬
‫המקום הזה נראה טוב.‬
‫אין צורך בנשק, נכון? רק נדבר.‬
‫יון,‬
‫אם נילחם בהם, נחוסל.‬ ‫אתה יודע את זה, נכון?‬
‫עלינו להימנע מזה.‬
‫תשתדלו לא לעשות בעיות עד שאצא.‬
‫תורה לחיילים לנצור אש.‬
‫מה שלא יקרה, שמרו על קור רוח.‬
‫אז נעצור בינתיים את החיפוש אחר השליח?‬
‫יש לנו כאן כוחות מזוינים,‬ ‫אז נעבור לשיטת אדמה חרוכה.‬
‫זכור את זה.‬ ‫-אמרת ״אדמה חרוכה״?‬
‫תקשיב לי טוב.‬
‫האות הוא היציאה שלי משם.‬
‫כשאצא…‬
‫תהרגו את כולם.‬
‫ואם הבני זונות יירו עלינו ראשונים?‬
‫ואם תיווצר בעיה?‬
‫אז נהרוג את כולם.‬
‫לא משנה כמה מאיתנו ימותו,‬
‫לא נפסיק להרוג… עד שכולם ימותו.‬
‫איזה עולם קטן.‬
‫מי היה מאמין שאפגוש אותך כאן.‬
‫דאגתי לך מאוד.‬
‫לא ידעתי אם אתה מקבץ נדבות איפשהו.‬
‫אז ספר לי,‬
‫מה קרה איתך כל הזמן הזה?‬
‫למה אתה לא עונה?‬
‫שאלתי מה קרה איתך.‬
‫אתה כבר לא רוצה לדבר איתי?‬
‫לא חשוב.‬
‫לפי נסיבות מפגשנו, נראה שמצליח לך.‬
‫ומי האנשים האלה בחוץ? במה הם עוסקים?‬
‫הם נראים כמו שודדים.‬
‫הם שודדים.‬
‫שודדים שמחסלים חיילים יפניים.‬
‫כדאי שתיזהר אם אתה רוצה להישאר בחיים.‬
‫הם אכזריים יותר משהם נראים.‬
‫יון,‬
‫שמור על הפה שלך.‬
‫טוב?‬
‫ואל תשכח מי אני עכשיו.‬
‫טוב?‬
‫אל תשכח איפה אתה.‬
‫אנחנו לא בגיונגסונג.‬
‫אף אחד לא יניד עפעף אם תיהרג.‬
‫אני מחפש מישהו שמעביר כספים‬ ‫ללוחמי עצמאות ממיונגג׳ונג לכאן.‬
‫האם הוא…‬
‫נמצא כאן?‬
‫אין כאן אדם כזה. לך מפה.‬
‫הוא נורה בג׳אונגוולג׳ין,‬ ‫בנקודת המפגש המשנית.‬
‫ושמעתי שאדם זר נורה בכפר הזה.‬
‫אתה מתכוון להמשיך לשקר?‬
‫פשוט תסגיר אותו לידיי.‬
‫אני יודע שהוא כאן.‬
‫אמרתי לך שלא.‬
‫פשוט לך.‬
‫אתה…‬
‫זה שאמור לקבל את הכסף מידי השליח?‬
‫זו הסיבה שאתה צץ כל הזמן?‬ ‫אפילו ברכבת לצ׳נגצ׳ון?‬
‫לא שמעת אותי?‬
‫אמרתי לך שאני לא מעורב בזה.‬
‫לא?‬
‫אז מדוע אתה כאן,‬
‫בכפר שבו מסתתר השליח?‬
‫אמרת שאתה שודד‬ ‫שמחסל חיילים יפניים, לעזאזל.‬
‫אתה לא מסייע למורדים, נכון?‬
‫אז זה סוג הדברים שעשית‬ ‫מאז שבגדת בחברך ובמולדתך?‬
‫לא בגדתי במולדת ולא בחבר.‬
‫הם לא היו שלי מלכתחילה.‬
‫אפשרתי לך לחיות כאדם נורמלי‬ ‫ולא למות כעבד,‬
‫וזו התודה שאני מקבל.‬
‫זו הבעיה שלך ושל ג׳וסון.‬ ‫שחררתי אותך. יפן הביאה את המודרנה לג׳וסון.‬
‫עשינו הכול בשבילכם, אז מה אתם מתלוננים?‬
‫אדם נחות וארץ נחותה‬
‫אינם יכולים לעשות דבר לבדם.‬
‫איפה הוא?‬
‫לא לזוז!‬
‫שאף אחד לא יזוז.‬
‫מה לעזאזל קורה שם?‬
‫זה הסוף של כולנו, לעזאזל!‬
‫דבר עכשיו, או שתמות.‬
‫איפה הוא?!‬
‫אתה לא עונה?‬
‫בסדר.‬
‫אז אתה תמות ראשון.‬
‫מספיק.‬
‫נמאס לי מהגחמות הילדותיות שלך.‬
‫כולכם תמותו בכל מקרה.‬
‫אתה יודע שאנשיי נמצאים בחוץ, נכון?‬
‫מינאמי סדאו. אתה בטח יודע מי זה.‬
‫מפקד חיל המוצב בהואריונג.‬
‫בטח שמעת שכל היחידה שלו,‬
‫כולל אותו ושבעה קצינים, חוסלה.‬
‫מי לדעתך עשה את זה?‬
‫אתם לוחמי עצמאות?‬
‫לא.‬
‫אנחנו שודדים.‬
‫אתם אלה שהשמידו את המוצב בהואריונג?‬
‫כוח קטן כל כך?‬
‫אנחנו רק העוצבה.‬ ‫הכוח הראשי נמצא במקום אחר.‬
‫הוא בדרכו הנה ברגע זה.‬
‫אם אתה רוצה לחיות,‬ ‫קח את אנשיך ותסתלק מכאן מיד.‬
‫זו המתנה האחרונה‬ ‫שעבד יכול להציע לאדונו הצעיר.‬
‫נראה לך שאאמין לשטויות שכאלה?‬
‫כדאי שתאמין. זו הדרך היחידה שלך לשרוד.‬
‫אתה יודע היטב שקצין יליד ג׳וסון‬ ‫שנכשל במשימתו צפוי לעונש מוות.‬
‫אתה אמנם רס״ן, אבל לא יפני.‬ ‫היחס שתקבל יהיה בהתאם.‬
‫זו הסיבה שאתה נואש להפגין תוצאות?‬
‫שתוק, בן זונה!‬
‫אל תתלהב. תחשוב בהיגיון.‬
‫אחרת אתה עלול להינשך‬ ‫ע״י הכלב שעזב את ביתו.‬
‫אי אפשר לחכות יותר! תהרגו את כולם!‬
‫נצור אש!‬
‫חכו לפקודה מהרס״ן!‬
‫אישידה!‬
‫מה הם מקשקשים?‬
‫הם יהרגו את כולנו. מה נעשה?‬
‫מה אתם עושים? אש, עכשיו!‬
‫להרוג את כולם!‬
‫נצור אש!‬
‫למה אתה לא מקשיב?‬
‫בן זונה.‬
‫נראה אתכם, בני זונות!‬
‫גאומסו!‬
‫תירגע, מטומטם.‬
‫אחרת כולנו נמות.‬
‫המבצע נגמר!‬
‫כולם לסגת!‬
‫את בסדר?‬
‫חכי כאן בינתיים. תכף אשוב.‬
‫לא שמעתם אותי?‬
‫תניחו את הנשק!‬
‫כן, המפקד!‬
‫היי.‬
‫למה לא הנחת את הנשק שלך?‬
‫הסכמנו להעמיד פנים שלא נפגשנו.‬
‫איך שכנעת אותו לעזוב?‬
‫שיחדת אותו?‬
‫בחיי… הוא כנראה ממש אוהב כסף!‬
‫אני לא מבין מה קורה פה,‬
‫אבל אנחנו צריכים לדבר.‬
‫כן.‬
‫נעזוב כך סתם?‬
‫הוא היה העבד שלי, אז אני מרחם עליו.‬
‫אני מבין.‬
‫אבל המפקד,‬
‫בשביל יליד ג׳וסון, המצב הזה נהדר,‬
‫אבל בעיני החיילים היפניים,‬
‫אתה בוגד ובן־מוות.‬
‫באמת יש לך משאלת מוות?‬
‫סליחה, המפקד. זה לא יקרה שוב.‬
‫לא אהרוג אותו,‬
‫אבל אדאג שהוא ימות. אל תדאג.‬
‫מה פירוש?‬
‫הקשב לי היטב.‬
‫האיש שהעביר את הכסף‬ ‫ממיונגג׳ונג ללוחמי העצמאות‬
‫נמצא כאן עם לי יון.‬
‫הרוג את לי יון ואותו, והבא לי את הכסף.‬
‫זה כל מה שעליך לעשות.‬
‫רס״ן, למי אתה מדבר כרגע?‬
‫מה, אתה מדבר אליי?‬
‫זכור שהסיכוי היחיד שלך לחיות‬ ‫הוא אם תביא לי את ראשו של לי יון.‬
‫ובפעם הבאה,‬ ‫אל תתחבא כמו חולדה ותצותת. הבנת?‬
‫אשלם לך בנפרד על השליח,‬ ‫אז תעשה את זה כמו שצריך.‬
‫מי יודע?‬
‫אולי אפילו אתייחס אליך כמו אל בן אדם.‬
‫נוע!‬
‫-כן, המפקד!‬
‫מה שמת שם?‬
‫מכתב.‬
‫לאיש שיקבל את הכסף.‬
‫המצב נהיה מורכב עד כדי גיחוך.‬
‫ולכן באתי לגנדו.‬
‫רגע.‬
‫את אומרת שאת לוחמת עצמאות,‬
‫לא נציגה של הממשלה.‬
‫בנאדם… מה אתה מדבר?‬
‫אתה אידיוט או מה?‬
‫היא עבדה בממשלה,‬
‫ואז עזבה והצטרפה לצבא העצמאות.‬
‫מטומטם.‬
‫חמור.‬
‫בן זונה.‬ ‫-מנוול.‬
‫איזה גנון, בחיי.‬
‫נראה לכם שתצליחו לשרוד בעולם בלי שכל?‬
‫תקשיבו.‬
‫היא הצטרפה לצבא העצמאות‬
‫כדי שתוכל לעבוד בממשלה.‬
‫נכון?‬
‫זה בדיוק הפוך.‬
‫פשוט תמות וזהו.‬
‫פשוט תמות.‬
‫הצטרפתי למשרד הממשלתי‬ ‫בכוונה לעזור לתנועת העצמאות.‬
‫ידעתי שהעבודה שם תיתן לי גישה‬ ‫למידע מסווג על יפן.‬
‫אני צריך לדבר איתך.‬
‫אז היא אומרת שהמשרד הממשלתי…‬
‫לא הבנתי.‬
‫גם היפנים ההם באו הנה כדי לתפוס אותה?‬
‫כן. הם חיפשו את ״השליח״ שהעביר את הכסף.‬
‫ומתי נודע לך שהיא לוחמת עצמאות?‬
‫ידעת את זה כשחסת על חייה ברכבת?‬
‫אתה מסתיר ממני משהו?‬
‫כשהעלית זיכרונות מעיירת הולדתך,‬
‫לבי בער מרוב געגועים לאישה.‬
‫הצטערתי שלא נפגשתי איתה‬ ‫רק עוד פעם אחת לפני שעזבתי.‬
‫זו היא.‬
‫היא עשתה את כל הדרך הנה, לגנדו,‬
‫כדי לעזור לנו להשיג את ארצנו בחזרה.‬ ‫לא יכולתי לעשות את זה.‬
‫מר צ׳וי,‬
‫אנא, תן לי לקיים את הבטחתי לה.‬
‫אשמור על משפחתנו מכל צרה.‬
‫עלינו להביא אותה לצבא העצמאות בבטחה,‬
‫כדי שנוכל לחיות בשלום בגנדו.‬
‫חי נפשי…‬
‫רק עכשיו אני מבין מה יש בלבך.‬
‫צר לי,‬
‫אבל יון,‬
‫במצבנו הנוכחי,‬
‫חבירה לצבא העצמאות לא תהיה צעד נבון.‬
‫אתה יודע למה טבחו‬ ‫בבני הכפר שלי בגוריה לפני שנים.‬
‫זה היה מפני שהסתובבתי בכל מקום‬ ‫והתנהגתי כמו מנהיג צבא צדיקים.‬
‫ניסיתי להציל את הארץ מעבר ליכולותיי,‬
‫ולא הצלחתי להציל את משפחתי,‬ ‫הדבר היקר לי ביותר.‬
‫ואז הבנתי‬
‫שלכל אדם יש יכולות ייחודיות לו,‬
‫ויכולותיי לא היו מספיקות‬ ‫כדי להציל את ארצי.‬
‫הפשיטה על טאפיונג־דונג‬ ‫תתרחש בקרוב מאוד.‬
‫לכן הפעם אבחר במשפחה.‬
‫אתה חי את חייך…‬
‫כך שלא יהיו לך חרטות.‬
‫אני אחיה את חיי‬
‫כך שלא יהיו לי חרטות.‬
‫בואו נצא לדרך.‬
‫למה רק אנחנו יוצאים? מה עם יון?‬
‫לך ודי.‬
‫למה שלא תפנה לסאון־בוק?‬
‫יש לה קשרים בצבא העצמאות.‬
‫היא הרי מוכרת להם נשק!‬
‫חוששני שעלינו לצאת למסע נוסף.‬
‫חשבתי שהרגשתי משהו מאחוריי.‬
‫זו היית את.‬
‫שב.‬
‫אתה יודע, לפני חמש שנים…‬
‫חסתי על חייו של לי יון.‬
‫בעשר שנות קריירה,‬ ‫זו הייתה הפעם היחידה שעשיתי את זה.‬
‫הוא אמר שאתה חייב להיות זה שיהרוג אותו,‬ ‫ולא אחר.‬
‫אז לא הרגתי אותו.‬
‫חשבתי שמן הראוי יהיה‬ ‫להפקיד את גורלו בידיך.‬
‫את מאשימה אותי‬
‫בכך שלא הרגתי את האיש‬ ‫שחסת על חייו מתוך כבוד אליי?‬
‫לא.‬
‫זה לא המצב.‬
‫אני רק מנסה לספר לך‬ ‫על המצב שאני נמצאת בו.‬
‫אני מוכרחה להרוג את לי יון בכל מחיר.‬
‫ועכשיו אני גם חייבת להרוג את נאם הי־שין.‬
‫אני באמת במצב לא קל.‬
‫אז תפסיק להפריע לי ואל תתערב.‬
‫אהרוג את שניהם ואסתלק בשקט,‬
‫כמו שאמרת.‬
‫את באמת חושבת‬
‫שאת מסוגלת להרוג את יון?‬
‫אני אומרת שאהרוג אותו במקומך,‬
‫מפני שאני חושבת שאתה לא מסוגל.‬
‫אתה יודע מה המנוול הזה עשה לך?‬
‫אם אספר לך, תהיה בהלם…‬
‫מספיק.‬
‫אני יודע הכול.‬
‫אתה יודע הכול?‬
‫אז למה לא הרגת אותו?‬
‫מה הבעיה שלך? למה אתה כזה טיפש?‬
‫קר לי.‬
‫האמנתי לסיפור שלך כי הייתי טיפש,‬
‫כשהעזת לשקר לי לגבי הוריך.‬
‫מר צ׳וי,‬
‫אני מצטערת, אבל…‬
‫הדבר שמכעיס אותי כרגע‬
‫הוא שלא יכולתי לומר דבר‬ ‫ללי יון לפני כמה ימים.‬
‫לא יכולתי לומר דבר‬ ‫כשהוא שאל אותי אם להרוג אותך או לא.‬
‫אבל יון אמר שצריך לתת לך לחיות.‬
‫אותו אדם שאת מנסה להרוג בלהט כזה‬
‫אמר שצריך לחוס על חייך.‬
‫ואת באה הנה ומדברת ככה?‬
‫את אנושית בכלל?‬
‫אתה צודק.‬
‫אני לא אנושית.‬
‫לכן אני עובדת בעבודה כזאת.‬
‫בכל אופן,‬
‫אמרתי את מה שהיה לי להגיד, אז אלך.‬
‫אל תשכח מה אמרתי לך:‬
‫אל תתערב בזה.‬
‫אם תפריע לי עוד פעם אחת…‬
‫אהרוג גם אותך.‬
‫טוב?‬
‫את באמת חייבת לעשות את זה?‬
‫אתה מודאג לגבי לי יון?‬
‫לגבייך.‬
‫אני מודאג לגבייך, אוניוני.‬
‫לא תצליחי להערים על יון.‬
‫ו…‬
‫לא נכון להניף חרב נגד בני עמך.‬
‫אל תגיד את זה.‬
‫אימא ואבא שלי…‬
‫מתו בחרב של בן עמם.‬
‫אתה לא מאמין לי.‬
‫חבל.‬
‫אתה היחיד שהאמין למה שאני אומרת.‬
‫אני אלך.‬
‫שמור על עצמך…‬
‫ועל הבריאות שלך.‬
‫אתם חיים בעולם מעוות.‬
‫גם את, אוניוני,‬
‫וגם יון.‬
‫אבא!‬
‫אוניוני!‬
‫אל תבואי הנה!‬
‫לכי מפה, עכשיו!‬
‫אבא, אימא…‬
‫אבא, אימא!‬
‫כלבה! תפסתי אותך!‬
‫- כל האנשים, המקומות, הארגונים‬ ‫המושגים, האירועים והתקריות‬
‫שמוזכרים או מתוארים בסדרה זו הם בדיוניים.‬
‫כל דמיון למציאות הוא מקרי בהחלט. -‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬