Хто ти?
Тебе звуть Онньоні?
Так.
Ти зустріла розбійників-вершників, коли переходила річку Туман?
І так ти втратила сім'ю?
Ти вижила,
але твоїх батьків і твого брата вбили.
Це тебе бентежить?
Відповідай, дитино.
Язика проковтнула? Де твої манери?
Я…
Я дівчина невибаглива.
Можна мені пожити тут кілька днів?
Щойно мені полегшає, я піду і більше не вас не потурбую…
Припини. Ти ж знаєш, не полегшає.
А ніби розумна дівчина. Не обманюй себе.
Ходімо зі мною.
Усі труднощі, які випали на твою долю, —
це не твоя провина.
Це все наша…
Наша провина.
Це ми занедбали Чосон,
дозволили його забрати.
Це ми створили світ,
де ти багатий, якщо водишся з японцями,
і виживаєш, лише зраджуючи земляків.
Тож я завжди картатимуся.
Пробач, що зробили цей світ таким,
що змусили тебе у ньому жити.
І що змусили тебе
з ним боротися.
У те, що ти підеш, я не вірю ні на йоту.
Облаштовуйся тут.
Тобі потрібна підтримка співвітчизників.
-Тепер, коли країни в нас немає. -Пане.
Тобто «пане»?
Ми єдині лишилися після вбивства наших родин.
Тож відтепер називай мене батьком.
Ти довіку матимеш в мені опору.
А я вважатиму тебе дочкою.
Будеш опорою мені.
Бери їж. Наїдайся донесхочу.
Ніхто тебе за це не осудить.
ПІСНЯ РОЗБІЙНИКІВ
Вона їсти сюди прийшла? Чого вона напихається картоплею?
Мені начхати.
Просто повірте.
Якщо спробує щось втнути, я схоплю її за комір і пожбурю.
Тепер мені значно краще.
Боже, яка смакота.
А я ж не люблю картоплі.
Із тим пограбуванням і рештою, не дивно, що ти зголодніла.
Якщо наїлася, починай говорити.
Чому ти тут?
Я прийшла не до вас.
Я до Лі Юна.
Вас це не має обходити.
Юна зараз немає.
Якщо ти прийшла сама, певно, все втратила.
І гроші, і дівчину.
Отакої! Повз вас і миша не проскочить.
Ваша правда. Я без копійки.
Але якщо я не знайду Лі Юна, ще й помру.
По-справжньому.
Тож, пане Чунсу,
я його тут почекаю…
Я не дозволю.
Ти спробуєш знову вбити Юна.
Оце так. І ви його слухаєте?
Чому ви на його боці?
Мабуть, подружили?
Я вважаю його сім'єю.
Як і тебе колись.
Пане Чунсу,
не варто вважати сім'єю такого, як Лі Юн.
Схоже, він таки нічого вам не розповів.
Знаєте, що він вам заподіяв? Він…
Не зважайте.
Я не маю на це часу.
Перейдемо до справи.
Я справді мушу вбити Лі Юна.
Не тому, що хочу.
Та якщо лишу його в живих, опинюся в халепі.
Полюючи на Юна, ти не знаєш, у якій халепі можеш опинитися.
Чого ж не знаю?
Що зробить старий на схилі літ і кілька нікчем?
Нічого. Зовсім нічого.
Припини пащекувати і йди.
Так буде краще для тебе.
Я не хочу вас кривдити.
Який цирк.
Чуєш?
Як ти смієш пащекувати, дівко?
Припини.
Тобто? Дівчина грубіянить.
Стій, де стоїш, дурню, якщо не хочеш дістати кулю.
Що? Із чого?
Що?
Довбню, поглянь униз.
Якщо не хочеш, щоб я тебе продірявила, сиди тихо у своєму кутку.
Повернімося до розмови.
Чому Лі Юн хотів убити мою клієнтку?
Ви за цим стоїте?
Ви, адже так?
Тоді йшлося не про гроші.
Часом не через її роботу?
Залізниця Кандо?
Якщо залізницю збудують, постраждають тутешні чосонці.
Цьому треба завадити.
То ви зробили це, бо не хотіли, щоб чосонці страждали.
Але Лі Юн іншої думки.
Що, здивовані?
Ви не знали? Лі Юн її не вбив.
У ту мить я подумала, що це кінець.
Зважаючи на відстань і час,
він міг застрелити її чотири–п'ять разів.
Проте
не став.
Отже, пане Чунсу,
якщо хочете вбити ту Нам Хісін,
якщо мусите вбити її заради безпеки Тхепхьон-дона,
не довіряйте Лі Юну, а візьміть справу у свої руки.
Він ніколи не зможе її вбити.
Ей, ти, чотириокий.
Ти бачив це в поїзді.
Ти, бевзю.
Ти теж це бачив, так?
Ні.
Ей, потворо.
Я…
Я до тебе звертаюся.
Скажи щось. Ти теж це бачив.
Тобі мову відняло? Це тому ти ворушиш очима?
Курва довбана!
Іди сюди. Я відірву тобі довбешку…
Припиніть усі!
Руку від талії.
Прибери, ану!
Чортова сокира?
Ти застряг у 1500-х?
Поклади. Ось туди.
Опусти зброю.
Гадаю, ми обоє сказали все, що хотіли.
Забудь про те, щоб нашкодити Юну, і мерщій вертайся у Хансон.
Я кажу це заради тебе, Онньоні.
Я можу про себе подбати.
Прошу, не втручайтеся.
Я зайшла надто далеко, щоб вертатися у Хансон.
Хай там як, раджу якнайшвидше знайти Лі Юна.
Може, він утік з тією жінкою.
Ми були такі юні.
І я,
і Хісін.
Пане, ми дізналися, де перевізник коштів руху опору.
Що? Яким дивом?
Кілька днів тому дезертирували
кілька чосонських солдат Квантунської армії.
Усіх знайшли мертвими на залізничній станції у Чонвольчжіні.
Але перед дезертирством
вони залишили повідомлення офіцеру-чосонцю…
Коли ти перейдеш до суті?
Може, мені тим часом покуняти?
Ні, пане. Я зараз.
«П'ятого вересня кошти руху опору прибудуть у Чанчунь.
Це план А. Ми також знаємо план Б.
Залізнична станція Чонвольчжін, чотири кілометри на північ від Чанчуня.
Ми заберемо гроші, вдавши учасників руху».
Це все, що вони сказали офіцеру-чосонцю
перед дезертирством.
Маєш на увазі,
дезертирів убив перевізник, на якого ми полюємо,
і зараз він зі спільниками поблизу Чонвольчжіна.
Так, пане.
Хай люди готуються. Їдемо у Чонвольчжін.
Прокинулися?
Як почуваєтеся?
Де ми?
Це село даурів під назвою Кванмьон. Вони недавно тут оселилися.
Селяни дуже нам допомогли.
Довго я тут пробула?
Повних три дні.
Ви куди?
Я згаяла три дні. Я не маю часу.
Відпочиньте. Не можна їхати у такому стані.
Зі мною все добре.
Панно.
Пустіть мене.
Я маю знайти інший спосіб доправити гроші вчасно.
Я над цим подумаю. Може, зосередитеся на одужанні?
Ні. Я сама про це подбаю.
Тож ви тепер займіться своїми справами.
Пане Чхве!
Ми знайшли Юна!
Мерщій знайдіть його.
Приведіть мене до Лі Юна.
Він у селі даурів Кванмьон,
за 40 кілометрів на південний схід від Цзіліня.
А дівчина?
Вона з ним.
Санґун бачив їх на власні очі.
Він збирався відверто його спитати: «Що тебе вкусило?»
Але стримався через ваші слова.
Коротше,
Санґун з хлопцями чекають там. Перекрили шлях, тож ті не втечуть…
Проблема не в цьому, а в тому, що буде далі.
Гадаєш, бос дозволить нам убити ту дівчину?
Що робитимеш, якщо до цього дійде?
Показуйте шлях.
Мабуть, Юна спіткала доленосна зустріч.
Що з ним?
Вітаємо з уродинами!
Будьте здорові на многії літа!
Пробачте.
Стільки всього одразу сталося. Це було занадто.
Я піддалася емоціям.
Перепрошую за свою егоїстичну поведінку.
Усе гаразд.
Не думайте про це.
Як же мені не думати?
Я була грубою з людиною, яка врятувала мені життя.
Кажуть, ви три дні піклувалися про мене день і ніч.
Хто сказав, що я три дні піклувався про вас день і ніч?
Сільський голова. Он він.
Мені здавалося, що я зловживаю їхньою гостинністю…
Я не міг спати. Не відчував утоми ці три дні.
Я мав чимсь зайнятися.
Не конче тому, що непокоївся про вас, панно.
Ну…
Я хочу попросити вас про послугу.
Будь ласка,
припиніть називати мене
панною.
Відтепер не називайте мене так.
Звертайтеся до мене «Хісін».
Поки говоримо про це, може, спробуєте?
Я?
Так.
Тут?
Ну ж бо.
Зараз, мабуть, не зможу. Дайте трохи часу…
Скільки?
Не знаю.
Ну…
Вам слід всміхатися.
Це личить вам більше, ніж насуплене лице.
До речі,
якщо захочете сказати мені своє ім'я,
не зволікайте.
Якщо звертатимуся до вас на ім'я, ви теж почнете звертатися так до мене.
Чорт, і що вдієш із цим хлопцем?
Що відбувається?
Спершу тікаймо.
-Ти що в біса робиш? -Чореньї.
Ходімо.
Чорт!
Скрегочи зубами, босе.
Кимсу, припини. Вона…
Стули писок!
Відійди. Ми прийшли обрубати твої зв'язки з долею.
Це непорозуміння.
Ворушися, дурню!
Діду, ти чого? Не треба цього робити.
Просто заберемо дівчину і…
Годі, Кимсу!
Ану, відхили голову.
Ми помилилися.
Вона в армії незалежності.
Під виглядом урядовиці
вона привезла гроші Північній армії.
Ти справді в це віриш?
Ми вбили стількох фальшивих
борців за незалежність.
-Вона збрехала, щоб ти її не вбив… -Пане Чхве!
Заспокойтеся і повірте мені.
Вона учасниця руху опору.
Їхній план має спрацювати, щоб захистити всіх, хто живе на цій землі.
Може, ти хочеш у це вірити, бо серце
тягнеться до неї!
Це…
Це не те.
Курва. Це японська армія.
Чонмане. Принеси мою зброю.
Зараза.
Я пізніше все поясню.
Не виходьте, поки я не повернуся. Гаразд?
Чекайте.
Бережіть себе.
Японський офіцер їде командувати 19-ю дивізією у Нанамі.
Вочевидь, він грубий і жорстокий.
Лютий.
Мерзенний.
Лихий!
Коли він приїде сюди,
усі чосонці у регіоні…
загинуть.
Я майор Шохей Міюра з 37-го піхотного полку
Дев'ятнадцятої дивізії Великої Японської імперії.
Я маю заарештувати чосонського бунтівника.
Тому
потребую вашої співпраці…
Лі Юн?
Що цей гад тут робить?
Ти знаєш цього вилупка?
Хто це, пане?
Та дехто.
Мій колишній раб.
Як це так? Ти анітрохи не змінився.
Схоже, це доля нас звела. Може, поговоримо?
Замовник хотів, щоб перш ніж убити, я сказала тобі:
«Собака помирає,
коли покидає свій дім».
Є багато що обговорити.
Отакої, погляньте на ці очі.
Вони не змінилися.
З чого почнемо?
Отам наче гарне місце.
Нам не потрібна зброя. Ми просто поговоримо.
Юне, якщо битимемося з ними, нас знищать.Ти ж це знаєш?
Треба уникнути бою.
Спробуйте не лізти на рожен, поки не прийду.
Хай наші перевірять зброю і чекають.
Хай що ти почуєш, зберігай спокій.
Тоді операцію з пошуків перевізника припиняємо?
Тут наша армія. Скористаємося тактикою спаленої землі.
-Май на увазі. -Ви сказали «спалена земля»?
Слухай мене уважно.
Коли вийду — це сигнал.
Коли я вийду…
убийте всіх покидьків.
Що, як ці гади вистрелять першими? Що, як це створить проблему?
Тоді всіх переб'ємо.
Хай скільки наших поляже,
ми будемо вбивати… поки кожен з них не помре.
Який тісний світ.
Хто б міг подумати, що ти будеш тут?
Друже, я за тебе непокоївся.
Думав, може, жебраєш деінде.
Ну, розповідай.
Як ти жив увесь цей час?
Чому мовчиш?
Я спитав, як ти жив.
Не хочеш зі мною говорити?
Нехай.
Судячи з нашої зустрічі, не бідуєш.
А хто ці люди надворі? Чим займаються?
Їхні мармизи нагадують мені якихось розбійників.
Вони розбійники.
Які вбивають японських солдатів.
Будь обережний, якщо хочеш жити.
Вони жорстокіші, ніж здаються.
Юне.
Стеж за язиком. Добре?
І не забувай, хто я.
Ясно?
А ти не забувай, де ти зараз.
Це не Хансон.
Якщо помреш, ніхто і оком не моргне.
Я шукаю того, хто привіз сюди з Мьончжона гроші для руху опору.
Він…
тут?
Тут немає такої людини. Іди.
На другому місці зустрічі, у Чонволчжіні, у нього стріляли.
Кажуть, у селі є приїжджий з вогнепальним пораненням.
Й надалі брехатимеш?
Просто віддай його мені.
Я знаю, що він тут.
Я ж казав, що немає.
Просто йди.
Це тобі
перевізник передає гроші для руху опору?
Тому ти постійно з'являєшся? Навіть на поїзді до Чанчуня?
Ти мене не почув?
Я кажу, що непричетний.
Та невже?
Тоді чому ти тут,
у селі, де ховається перевізник?
Сам сказав, що ти розбійник, який убиває японських солдатів.
І ти не допомагаєш повстанцям?
То он яким ти лайном займався,
коли зрадив свого друга і країну?
Я не зраджував ні країни, ні друга.
Перш за все, це не моя країна і не мій друг.
Я дозволив тобі жити гідно, а не померти рабом.
І ось яка мені дяка.
Це проблема і з тобою, і Чосоном.
Я звільнив тебе. Японія модернізувала Чосон.
Ми зробили для вас усе. То чому ви скаржитеся?
Другосортна людина і другосортна країна
самі по собі ні на що не здатні.
Де він?
Ані руш!
Нікому не рухатись.
Чорт, якого біса коїться?
Нам усім гаплик. Чорт!
Кажи, або помреш.
Де цей вилупок?
Мовчатимеш?
Добре.
Тоді спершу вб'ю тебе.
Досить.
Дістало потурати твоїм дитячим примхам.
Ви все одно помрете. Ти знаєш, що мої люди надворі?
Садао Мінамі. Упевнений, ти знаєш, хто це.
Командир гарнізону Хверьона.
Ти, мабуть, чув, що його загін,
включно з ним і сімома офіцерами, був знищений.
Як думаєш, хто це зробив?
Ви борці за незалежність?
Ні.
Ми розбійники.
Це ви знищили гарнізон Хверьона?
Із жменькою людей?
Ми — один загін. Є ще головні сили,
які у цю хвилину прямують сюди.
Якщо хочеш жити, забирай своїх людей і йди.
Це останній подарунок раба юному господарю.
Думаєш, я повірю цій брехні?
Краще повір. Тільки так житимеш.
Сам знаєш, офіцера-чосонця, який провалить операцію, розстрілюють.
До тебе не таке ставлення, як до японських майорів.
Чи не тому женешся за звитягами?
Заткнися, сучий сину!
Не гарячкуй. Думай раціонально.
Або тебе вкусить пес, який пішов з дому.
Ми не можемо довго чекати! Убити всіх!
Не стріляти!
Чекайте на наказ майора!
Ішідо!
Про що вони белькочуть?
Вони ж нас повбивають. Що нам робити?
Що ти робиш? Ану стріляйте!
Убити їх усіх!
Не стріляти!
Чому ти не слухаєш?
Сучий син.
Ану йдіть сюди, сучі діти!
Кимсу!
Вгамуйся, вилупку.
Бо всі помремо.
Операцію завершено!
Усім загонам відступити!
З вами все гаразд?
Побудьте тут ще трохи, я скоро прийду.
Ви не розчули?
Опустіть зброю!
Слухаюся!
Чуєте?
Може, ви теж опустите зброю?
Ми домовилися вдавати, що не бачилися.
Як ти вмовив його піти?
Підкупив?
Отакої. Ти точно схиблений на грошах.
Я не розумію, що відбувається,
але нам теж треба поговорити.
Так.
Ми так просто підемо?
Він мій колишній раб. Я пожалів його.
Зрозуміло.
Але, пане,
в очах чосонця ця ситуація прекрасна,
а для японських солдатів
ви зрадник, якого варто забити до смерті.
Тобі жити набридло?
Перепрошую, пане. Це більше не повториться.
Я його не вбиватиму,
його вб'ють для мене, не хвилюйся.
Про що ви?
Слухай мене уважно.
Той, хто везе руху опору двісті тисяч вон з Мьончжона,
тут з Лі Юном.
Убий Лі Юна і того покидька, а гроші привези мені.
Це твоє завдання.
Майоре, з ким ви говорите?
Ви зі мною говорите?
Пам'ятай, ти житимеш, тільки якщо принесеш мені голову Лі Юна.
Наступного разу не ховайся, як щур, і не підслуховуй. Ясно?
За перевізника плачу окремо, тож зроби все як слід.
Може, тоді
ставитимуся до тебе, як до людини.
Уперед!
-Уперед! -Слухаюсь!
Що ти туди поклала?
Лист.
Людині, яка отримає гроші.
Усе стає до абсурду складним.
Саме тому я приїхала у Кандо.
Чекай. Хочете сказати, що ви борчиня за незалежність,
а не чиновниця?
Хлопче, облиш! Про що ти?
Ти дурень чи що?
Вона працювала на японський уряд, а звідти пішла в армію незалежності.
-Бовдур. -Баран!
-Сучий син. -Вилупок.
От жменька йолопів.
Як ви, нетями, виживете у цьому жорстокому світі?
Слухайте уважно.
Ця дівчина приєдналася до руху опору,
щоб працювати в Генеральному уряді.
Чи не так?
Усе з точністю навпаки.
Чому ти просто не помреш?
Просто помри.
Я пішла у Генеральний уряд заради руху за незалежність.
Бо працюючи там, я могла зібрати дані про Японію на найвищому рівні.
На два слова.
Вона каже, що Генеральний уряд…
Я не розумію.
Японці прийшли, щоб її схопити?
Так. Шукають перевізника коштів на рух за незалежність.
А коли ти дізнався, що вона учасниця руху?
Ти знав, коли пощадив її в поїзді?
Ти щось від мене приховуєш?
Коли ви згадували рідне місто,
я сумував за жінкою
і шкодував, що не побачився з нею перед від'їздом.
Це вона.
Приїхала аж сюди, у Кандо, щоб повернути країну, яку ми втратили.
Я не міг відвернутися.
Тож, пане Чхве,
дозвольте виконати дану їй обіцянку.
Я вбережу нашу сім'ю від лиха.
Вона має дістатися армії незалежності,
щоб ми могли мирно жити у Кандо.
Господи.
Нарешті я тебе зрозумів.
Вибач.
Але, Юне,
у нашій ситуації
не варто зв'язуватися з армією незалежності.
Ти знаєш, чому влаштували різанину у моєму рідному селі Куре.
Бо я скрізь їздив, поводився як лідер армії справедливості.
Намагався будь що врятувати країну,
а не зміг врятувати найцінніше — сім'ю.
Тоді я зрозумів.
Кожна людина має унікальні здібності,
і мені моїх забракло, щоб урятувати країну.
Вони можуть коли завгодно напасти на Тхепхьон-дон.
Тому цього разу я обираю сім'ю.
Ти живи життя так, щоб потім ні про що не жаліти.
І я теж житиму так,
щоб ні про що не жаліти.
Вирушаймо.
Чому їдемо тільки ми? А Юн?
Просто їдь, хлопче.
Може, їдьте до Сонбок?
У неї зв'язки з армією незалежності. Продає їм зброю і все таке!
Боюся, нам знов треба їхати.
Я відчув, що позаду хтось є.
То це була ти.
Сідайте.
Знаєте, п'ять років тому
я лишила Лі Юна в живих.
Це був єдиний раз за десять років моєї кар'єри.
Він сказав, що його маєте вбити тільки ви.
Тож я його не вбила.
Думала, буде правильним лишити його долю вам.
Ти звинувачуєш мене в тому,
що я не вбив хлопця, якого ти не вбила з поваги до мене?
Ні.
Річ не в цьому.
Я намагаюся пояснити, у якій я зараз ситуації.
Я мушу будь-що вбити Лі Юна.
А тепер доведеться вбити ще й Нам Хісін.
Я налаштована рішуче.
Тож перестаньте заважати мені. Не втручайтеся.
Я вб'ю їх обох і тихо піду,
як ви й казали.
Думаєш,
ти зможеш вбити Юна?
Я вб'ю його заради вас,
бо не думаю, що ви спроможні.
Знаєте, що вам заподіяв той покидьок?
Вас приголомшить, як скажу…
Досить.
Я все знаю.
Ви все знаєте?
Тоді чому не вбили його?
Що з вами? Чому ви такий бовдур?
Холодно.
Я був бовдуром, коли повірив твоїй байці,
брехні, до якої ти приплела батьків.
Слухайте.
Вибачте за те, але…
Зараз мене найбільше злить те,
що нічого не сказав Юну кілька днів тому,
коли він запитав, чи варто нам тебе вбивати.
Юн сказав лишити тебе в живих.
Чоловік, якого ти хочеш убити, аж очі горять,
сказав лишити тебе в живих.
А ти прийшла і кажеш таке?
Ти взагалі людина?
Ваша правда.
Я нелюд.
Тому й виконую таку роботу.
Коротше,
я сказала все, що хотіла.
Пам'ятайте мої слова.
Не втручайтеся.
Якщо ще раз потрапите мені на очі…
я вб'ю вас теж.
Розумієте?
Ти справді мусиш це робити?
Так хвилюєтеся за Лі Юна?
За тебе.
Я хвилююся за тебе, Онньоні.
Ти не перехитриш Юна.
І…
не годиться схрещувати мечі зі співвітчизником.
Не кажіть так.
Мої батьки…
загинули від меча співвітчизника.
Ви мені не вірите.
Шкода.
Ви єдиний, хто вірив моїм словам.
Бувайте.
Бережіть себе.
І будьте здорові.
Ви живете у викривленому світі.
І ти, Онньоні,
і Юн.
Батьку!
Онньоні!
Не підходь!
Повертайся!
Батьку, мамо…
Батьку! Мамо…
Батьку, мамо!
Стерво! Попалася!
УСІ ПЕРСОНАЖІ, МІСЦЕВОСТІ, ОРГАНІЗАЦІЇ, ТЕРМІНИ, ПОДІЇ Й ІСТОРІЇ,
ЗГАДАНІ У СЕРІАЛІ, Є ВИГАДАНИМИ,
А БУДЬ-ЯКІ ЗБІГИ ЦІЛКОВИТО ВИПАДКОВІ
Переклад субтитрів: Надія Сисюк