Якось дивно
повертатися до Мьончжона як борчиня за незалежність.
Кілька днів тому я була чиновницею.
Зі зміною вашого становища багато що зміниться:
те, як сприйматимуть вас
і ваше оточення.
Мабуть, ваша правда.
Головне, стережіться Оки.
Тоді довезете гроші без пригод
і повернетеся у Хансон неушкодженою.
Інспектор Ока такий небезпечний?
Повторюю, багато що зміниться через зміну вашого становища.
-Будьмо! -Так, будьмо!
Певно, сумуєте за рідним містом?
Звісно.
Недавно воно мені навіть снилося.
Я був удома, милувався цвітом сакури з рідними.
Покидьок!
Як ти смієш мене дурити?
Нариваєшся?
Кажи. Який ти фокус провернув?
Як зміг виграти банк п'ять партій поспіль?
Я нічого не робив. Справді.
Що ти кажеш?
Як це жоден з вас не навчився говорити японською?
Пане, опустіть зброю.
У Мьончжоні стріляти заборонено.
А ти ще хто?
Я інспектор Ока,
комісар поліції Генерального консульства в Кандо.
Може, покладете зброю?
Він видурив у мене гроші!
Навіть
якщо він шахрай,
стріляти заборонено.
Опустіть пістолет.
А якщо не опущу?
Поліція при консульстві мені не указ.
Як сміє поліцейський казати солдату Імперської армії…
Тут, у Мьончжоні,
ти маєш виконувати мої накази, хай там що.
Навіть якщо весь світ охопить війна,
у Мьончжоні, як і повинно, збережеться мир і спокій.
Лише тоді я…
повернуся додому.
Тут, у Мьончжоні,
закон — це я.
Дивіться вниз.
З поверненням.
Вітаю. Я Нам Хісін.
Моя пані, я до ваших…
Боже, давня звичка проскочила!
Я Сонбок. Кім Сонбок.
Моє ім'я означає «добра» і «удача»: я добра, тож мені пощастить.
Я така балакуча.
Ви, певно, стомилися. Ходімо. Ви, мабуть, виснажені.
Боже, яка ви красуня.
Ходімо.
ПІСНЯ РОЗБІЙНИКІВ
Заходьте.
Почувайтеся як удома і відпочивайте.
Отакої.
Що це за личко?
Яка ж у вас гладенька шкіра!
Так би й здерла і приліпила собі!
Жартую.
Можете сміятися.
Не хвилюйтеся.
Я відправила звістку армії незалежності. Вони от-от вийдуть на зв'язок.
Добре.
Відпочивайте.
Дякую.
Холера.
Що вже знову?
Ота жінка, ось що.
Я знайду перевізника для коштів.
Зроблю це на твоє прохання,
але в мене погане передчуття.
Юне, це набагато серйозніший злочин, ніж таємно торгувати зброєю.
Участь у русі опору — це смертельний ризик.
Тому я й прошу тебе, Сонбок.
Чорт забирай.
Божечко!
Моя господине, вам щось потрібно?
Тобто, панно?
Ви, мабуть, втомилися.
-Може, відпочинете? -Сон не йде.
Багато всього сталося за короткий час,
і ви мені надзвичайно допомогли.
Щиросердно вам дякую.
Більше я не ваш клопіт.
Повертайтеся до друзів.
Вони ще багато років житимуть тут з вами.
І я не хочу, щоб через мене непорозуміння між вами загострювалось.
Поки що не можу.
Японський офіцер, який полює на вас, дуже впертий.
Він ніколи не здасться.
А ви…
знайомі з офіцером, про якого кажете?
Він був моїм господарем.
Прийняв нас двох, коли ми втратили батьків.
Ми подружили у 1894 завдяки реформі Кабо.
У 1904 разом пішли служити і стали побратимами.
Але якщо чесно, я не знаю, хто ми зараз.
Можна спитати, що сталося з вашими батьками?
Мама померла молодою при пологах.
А батька…
стратили співвітчизники.
Він пішов до армії, щоб захищати країну,
та на нього повісили крадіжку припасів.
Його зрадили люди, яких він мав захищати.
Ви не думали знайти людину, яка підставила вашого батька?
Убивця твоїх батьків.
Я чув, він у Кандо.
Дізнатися, де саме він у Кандо?
Я думав про це…
але це і все.
Помста за батьків, образа, усе це…
Помста, образа, усе це…
Я зрозуміла, що це марно.
Такі, як ми, не мають на це права.
Втрачаємо країну — і все.
Несправедливо вбивають батьків — і все.
Так плине наше життя,
хочемо ми того чи ні. Нас просто кидає по світі.
Але живучи так…
я збагнув, що став таким, як і вбивці моїх батьків.
Вбивав співвітчизників,
зраджував тих, кого мав захищати.
Тому я й приїхав аж у Кандо.
Мені нічого не лишалося,
окрім смерті або втечі.
Не треба нести цей давній біль самому.
Ми маємо нести його разом…
з такими людьми, як ми,
які потерпають від того самого болю, і котрим ведеться однаково важко.
Руки вгору.
Агов. Ані руш.
Кляте чосонське стерво.
Заарештуйте її!
Так, пане!
Годі.
Чому ти повернулася в Мьончжон?
Щоб убити перевізника
коштів для руху за незалежність.
І хто, кажеш, цей перевізник коштів?
Якщо скажу, ви заарештуєте цю людину.
А в такому разі…
мене вб'ють.
Якщо не скажеш, теж помреш.
Усе одно мовчатимеш?
Майор Міюра, який командує Дев'ятнадцятою дивізією у Нанамі.
Хай приїде сюди, як я й казала.
Це майор Міюра?
Я інспектор Ока з Генерального консульства у Кандо.
Вітаю. Чому телефонуєте?
Ми заарештували жінку,
і я телефоную вам, майоре, щоб дещо підтвердити.
Вона стверджує, ніби приїхала у Мьончжон,
бо ви наказали їй убити перевізника коштів руху опору.
Це правда?
Ви маєте сказати чітко, правда це чи ні.
Як ви знаєте, Мьончжон — це територія Китаю.
Воєнна операція на чужих землях спричинить серйозну дипломатичну проблему…
Можна поговорити із цією людиною?
Хочу сам перевірити.
Так?
Відповідай коротко.
Лі Юн і перевізник у Мьончжоні?
Так.
А цей Ока, чи як його там, хоче знайти їх раніше за нас?
Стривай. Ти сказала йому, хто перевізник?
Не казала.
Упевнена?
Якщо вони піймають перевізника, припишуть собі наші заслуги!
Кажу ж, я не розповіла.
Витягніть мене звідси.
Як я закінчу роботу, якщо я за ґратами?
Добре. Дай тому типу слухавку.
Слухаю.
-Я не знаю, хто це. -Перепрошую?
-Що ви… -Уперше про все це чую.
Я ніколи нікому не віддавав таких наказів.
І не шукаю перевізника коштів руху опору.
Гадаю, вона просто божевільна.
Тоді можемо робити з нею, що схочемо?
Так. Уперед.
Робіть, що хочете.
Зрозуміло. Вибачте, що потурбував.
Коли ми востаннє страчували борця за незалежність?
Трохи більше місяця тому.
Отже, давно.
Стратимо її завтра по обіді. Потім доповімо пану Ямаді.
Так, пане!
Агов.
Агов!
Чому ви мене страчуєте?
Поясніть!
Агов! Міюра сказав вбити мене?
Гей!
Ми попросили 150 піхотинців, 50 кавалеристів
і про всяк випадок взвод важкого озброєння.
Ми йдемо закінчити те, що не змогли того разу,
тож будьте насторожі!
Спершу знайдемо перевізника, поки не долучилися люди з консульства.
А тоді знищимо
повстанське кодло.
Пане, ви певні, що це слушна ідея?
Кажуть, це призведе до дипломатичних проблем…
То й що? Боїшся забруднити руки?
Дурню, якщо не владнаємо це, нас обох стратять!
Скажемо, що опинилися там, бо гналися за повстанцями у Хамгьоні.
Тож не хвилюйся.
Увімкніть світло!
Є старий вислів: «Кусати руку, яка тебе годує».
Це означає забути блага й доброту, які тобі пропонували.
І зараз ми вирушаємо
ловити цих невдячних.
Вони зрадили милість великої Японської імперії,
яка модернізувала й розвинула варварські землі Чосону.
Повстанці забули, як ми поклали край Чосону
і 500 рокам експлуатації — заради них.
Вони більше не люди!
Тому
забудьте про почуття провини!
Вбийте всіх, кого побачите. Ясно?
Так, пане!
Голосніше!
Так, пане!
Добре.
Уперед.
Уб'ємо цього покидька Лі Юна.
Ось.
-Негайно готуй екіпаж. -Так, пані.
На горі Чонбо будується залізниця.
За шість годин туди прибуде людина від Корейської армії незалежності.
Дякую.
Японці можуть прибути будь-якої миті.
Тож усім треба бути дуже пильними!
Так, пане!
Пане Чхве!
Біда.
Ільсік був на розвідці у Мусані
і бачив, як річку Туман переходять більше 200 солдатів 19-ї дивізії.
Куди вони прямують? Сюди?
Ні. Вони начебто прямують у Мьончжон.
Що нам робити з Юном? Він не зможе від них утекти.
Стули писок, вилупку.
Ще наврочиш.
Гадаю, ця лиха доля зачепила і нас.
Готуйтеся!
Так, пане!
Це Мьончжон?
Так, пане.
Краще зробімо все швидко, щоб уникнути проблем.
Ішідо, поведеш кавалерію.
Займіть позицію отам.
Так, пане.
Течжу, ви з піхотою за мною.
Так, пане.
До справи.
Пане, ми готові.
Почнемо.
Отже, це справді кінець.
Я віддячу вам за цю послугу, якщо колись матиму нагоду.
Дуже дякую.
Не сприймайте це так. Я зробив це, бо хотів.
Маю надію, ви виборете незалежність Чосону…
і будете щасливі,
де б не були.
Пора. Вирушаймо.
Ходімо.
Тут хтось є?
Що це було?
Хто вони?
Є хто?
Це на них ви натрапили?
Це люди господаря?
Так.
Побудьте тут.
Я спущуся і погрозами їх віджену.
Як ти впораєшся з тими чоловіками?
Я відверну їхню увагу.
Їдь з нею до гори Чонбо.
Ти знаєш армію незалежності краще за мене.
Що за нісенітниці ти верзеш?
Я не ти. Я не зможу відірватися і дістатися до гори Чонбо.
Боже, не хвилюйся за готель!
Я подбаю про нього сама.
У разі небезпеки тікай.
Будь обережна.
Ти серйозно?
Я Кім Сонбок!
У Кандо мені нічого остерігатися.
ЧОСОНСЬКА БУНТАРКА
Увага!
Ця жінка —
чосонська бунтарка. Її схопили за те, що підбурювала
до боротьби за незалежність Чосону.
Ця нещасна, яку поставили на коліна, —
воячка армії незалежності, яку всі всі тут так шануєте.
Агов!
Тут хтось є?
Я з командування 19-ї дивізії…
Боже.
Чим можу допомогти? Бажаєте номер?
Я Хан Течжу, старший лейтенант з командування 19-ї дивізії Нанама.
Зрозуміло.
Я шукаю чосонських бунтівників, які везуть гроші на незалежність Чосону.
Селяни кажуть, тут учора заночувало двоє приїжджих…
Їх уже нема.
Що?
Вони пішли рано-вранці. Сказали, що мають справи.
Упевнені, що вони пішли вранці?
Так, певна річ.
Можна швидко обшукати ваш будинок?
Боже, ні.
Що?
Чому ви все перепитуєте? Кажу, не можна.
У нас гості. Ви їх налякаєте.
Чосонці, я всією душею вас зневажаю.
Особливо
таких вояків армії незалежності, як вона.
На жаль, треба набратися духу. Все ускладнюється.
Якщо опиратиметесь, я застосую силу.
Якщо не хочете неприємностей, раджу співпрацювати!
Боже. Пробачте.
Ви погрожували, щоб я з вами співпрацювала!
Пробачте. Я трохи недотепа. Звісно, я співпрацюватиму.
Одну хвилинку, пане.
Божечко. Звісно, я співпрацюватиму.
Ясна річ!
Тихо!
Що ви робите?
Не стріляти!
Жінко, прошу, покладіть зброю.
Ти як смієш мною командувати?
Жодна скотина у Кандо мені не вказуватиме.
Хай як ви дивитеся на світ,
немає землі, яка вам належить!
Тож
якщо й надалі хочете жити у Мьончжоні,
сидіть тихо.
Найменше заворушення — і опинитеся на її місці.
-Стратьте її. -Так, пане!
Ви вмієте стріляти? А раптом не туди поцілите?
Це був постріл!
Овва, я цілюся нівроку!
Це було дурне запитання.
Так, тому геть! Поки очі не повибивала.
А ти змінилася відтоді, як ми бачилися.
Але й досі плещеш язиком, Остання.
І ти досі…
дуже хамовита дівчина.
-Що це було? -Прибула армія.
Армія? Фентянська кліка?
Ні, командування 19-ї дивізії Нанама.
Дев'ятнадцятої…
Ви, хлопці, замкніть її у камері.
-Так, пане! -Решта за мною!
Слухаюсь!
З дороги!
Остання. Юн тут, чи не так?
Відповідай мудро.
Я можу замотати тебе у солом'яний килим і бити до півсмерті.
Припини базікати і йди геть.
Я більше не твоя прислуга.
Отже, Юн тут.
А ти справді не вмієш брехати.
Не лізь у мої справи і йди геть, наволоч!
У тому, що Чосон знищено, мені не подобається одне.
Знаєш що?
Те, що звільнені раби поводяться надто зухвало.
Я про таких дурнів, як ви з Юном,
тупих собак, які кидаються на хазяїна.
Поклади рушницю
і скажи, хай Юн вийде.
Бо я вб'ю тебе першою і зрівняю це місто з землею.
Негайно!
Так не годиться.
Тебе треба побити.
Гей, зв'яжіть її.
Так, пане!
Чого стали? Заходьте й ловіть його!
Перший загін! Другий загін!
Так, пане!
Я вийду поговорю з ним.
Я управителька від Генерального уряду.
Я зможу його переконати.
Не ризикуйте життям заради мене.
Він вам так легко не повірить.
Якщо зі мною щось станеться, зможете вийти
і сказати, що я вас викрав.
Проклинайте і звинувачуйте мене. Робіть усе, щоб вам повірили.
Ні.
Я не можу.
Ви ризикували життям і врятували мене.
Як я можу?
Не зважайте на тих, хто проходить повз.
Захистіть те, що цінне для вас.
Я захищатиму те, що цінне для мене.
Ти не підеш туди?
Там стрілянина.
Замовкни!
Боїшся, так?
Тому й не потикаєш носа.
Замовкни, кажу!
Тікай, якщо боїшся.
Чому ти досі тут?
Скільки разів тобі казати?
Думаю, це все.
-Усі йдіть туди! -Так, пане!
Агов!
Ти що це робиш?
Ви, мабуть, місцева поліція.
Я майор Шохей Міюра з 19-ї дивізії Нанама…
Що це означає?
Забирай своїх людей,
якщо не хочеш померти.
Міюро.
Ти труп.
Перепрошую,
але я не можу.
Забирайся, вилупку.
Я не можу.
Негайно забирайся із цього села!
І не створюй ще більше проблем.
Я ж сказав, що не можу.
Я сказав тобі валити, то й вали!
Тут, у Мьончжоні, моє слово — закон.
Ніхто, крім його величності, не може таке сказати.
Не рухайся.
Як ти смієш, немитий чосонський пес, вдавати японського підданого?
Якщо хочеш прикидатися японцем,
говори хоча б японською правильно!
Без цього чосонського акценту.
Ще раз так зі мною заговорите,
і я не буду просто чекати.
Не смикайся, чорт забирай!
І що зробиш?
Ти просто чосонець, який вдає японця,
а я — вірний підданий Японської імперії.
Що ти можеш?
Хай як сильно ти пнешся в японці,
часникового смороду не позбудешся!
Заткнися, сучий сину!
Що ти сказав, вилупку?
Зараза!
Чорт!
Це те стерво! Вбити її!
Паскудство!
Спершу вбийте ту дівку!
Чорт!
Уперед!
Ходімо, пане!
Треба йти!
Що ти тут робиш?
Розслабся, я не по твою душу.
-Тут є чорний хід? -Якби був, мене б тут не було.
То щоб вибратися, треба всіх їх убити?
Так.
Чорт!
Чому ти досі тут? Уперед!
Пішов!
У нас немає вибору. Робімо те, що вміємо.
Дамо їм чортів.
Окрім смерті і втечі…
Ми, простолюдини, не були здатні більше ні на що?
Та ми здатні на це.
Другий поверх! На другий поверх! Бігом!
-Граната! Біжи! -Біжи!
Божевільні виродки!
Мій готель!
Негайно взяти виродка!
Так, пане!
Із таких людей вийдуть дикі, нетямущі розбійники.
Що з ними робитимеш?
Ми будемо битися.
Якщо воюєш за свою країну, стаєш солдатом.
Але якщо б'єшся за сім'ю,
стаєш розбійником.
Грабіжники і крадії?
Маєш на увазі таких розбійників?
Ні.
Тих, про яких говорить музика їхніх мечів.
Пора японцям почути цю пісню.
Пісню розбійників.
Чого ви всі чекаєте?
Бачите тих негідників?
Знищте їх!
Усіх до одного!
Ходімо, пане!
Відпустіть! Відпустіть мене, довбні!
Привіт.
Хлопаче!
Сучий син! Для цього є сходи!
Гей, Кимсу!
Кимсу…
Що це?
Тепер їх цілий натовп!
До бою, хлопці, чи як?
Молодці!
Курва! Ця сволота добряче мене зв'язала!
Не лайтеся! Вас помітять!
Санґуне!
Сидіть тихо!
Якого біса! Це я, навіжений!
Сидіть тихо!
Ідіть.
Опануйте рушницю. Ви такий відсталий із цим луком.
Не нехтуй лучником. Пошкодуєш, дитино!
Мені вас шкода, от і все.
З вас піт аж ллється.
Годі базікати. До бою, чи як?
От зухвальці!
Чорт забирай!
Обережно! Пригніться!
Ідіть.
Ходімо.
Юне!
Не стій пеньком!
Швидше вивези пані звідси!
Хлопче, не турбуйся про нас. Бийся за країну!
А битися за сім'ю лиши мені.
Я зіграю пісню розбійників.
Я туди й назад.
Лови.
Обережно там.
Швидше!
Убити всіх!
Усе гаразд?
О ні!
Чорт.
Але далі доведеться йти пішки.
Бувайте.
Гей!
Агов!
Куди поділися люди з карети?
Кажи!
Вам туди.
Покваптеся.
Прошу, відкиньте почуття провини.
Ви маєте доїхати безпечно заради майбутнього Чосону.
Минулого разу
ви сказали мені…
Живіть.
Ви маєте жити, поки я живий.
Я скажу вам те саме.
Будь ласка, живіть.
Ви маєте жити, поки я жива.
Щоб ми зустрілися знову.
Я піду.
Дякую за все.
І коли…
ми зустрінемося знову…
прошу, скажіть мені своє ім'я.
Байдуже, через два роки чи через двадцять.
Живімо
і зустріньмося знову.
Лі Юн.
Мене звати Лі Юн.
Сподіваюся, ви повернетеся живим, пане Лі Юн.
Я виживу і знайду тебе, Хісін.
Слухайте…
Ми вже зустрічалися, чи не так?
Ні.
Ми ніколи не зустрічалися.
УСІ ПЕРСОНАЖІ, МІСЦЕВОСТІ, ОРГАНІЗАЦІЇ, ТЕРМІНИ, ПОДІЇ Й ІСТОРІЇ,
ЗГАДАНІ У СЕРІАЛІ, Є ВИГАДАНИМИ,
А БУДЬ-ЯКІ ЗБІГИ ЦІЛКОВИТО ВИПАДКОВІ
Переклад субтитрів: Надія Сисюк