Tuší vůbec, kolik to stálo?
Pane konzule!
Co tady děláte?
Pomozte mi s tím stolkem, pane Hašimoto!
Rychle!
Na to teď nemáme čas, pane!
Musíte nějak uklidnit ty tam venku!
Naši vojáci a policisti po sobě začali ve vzteku střílet,
a teď se do toho zapletli ještě Čosoňané.
Jak je mám podle vás uklidnit?
Dokonce i komisař Óoka je vážně raněný.
Musíme zjistit, co se děje, jinak nás taky zabijou.
Hele…
Jak ho dostaneme dolů?
Ten lustr byl ze všeho nejdražší.
Nekrčte se tu a dělejte něco!
Já s nima nic nezmůžu…
Pane konzule!
Už to mám…
Ať to za mě vyřeší on.
Čang Ki-rjong.
PÍSEŇ BANDITŮ
Počkejte!
Ten je můj.
Stůjte!
Tohle mi připomíná,
jak jsme spolu byli
před 11 lety v Kurje.
Máš pravdu.
Kdybys zůstal se mnou a poslouchal, mohli jsme se tomuhle vyhnout.
Fakt jsem se snažil,
ale nevydržel jsem to.
Byla to příšerná doba.
Pořád jsi stejně drzý.
Bude to bezbolestné.
Jakožto tvůj bývalý pán budu shovívavý.
Do prdele.
Nedokážu tě zabít.
Strašně jsem po tom toužil, ale nakonec…
to prostě nedokážu.
Takhle už nikdy nevezmeš do ruky zbraň.
Takže přestaň trýznit…
svoje krajany a žij jako I Kwang-il,
a ne jako Japonec, Šóhei Miura.
Buď stejně laskavý jako kdysi.
Než sis oblékl tu uniformu.
Rozuměl jsi?
Vůbec jsem si…
na něj nevzpomněla.
A to jsem mu řekla, ať se snaží přežít.
Přitom mi tolikrát zachránil život.
Strávila jsem s ním spoustu času,
a stejně mi to nedošlo.
Nemůžu ho prostě opustit.
Zastavte, prosím!
- Přece ho nenechám umřít. - Nebojte.
Vy se tam vracet nemusíte.
- Čekáme na váš rozkaz. - Nestřílejte!
Prostě ho zajmeme.
Zajmeme?
Proč by měl ten parchant přežít?
Protože jsem to řekl!
To je rozkaz.
Rozkaz?
K čertu!
Miuro…
přeskočilo ti?
Hej…
Dávej si pozor na jazyk, Išido.
Jsem přece tvůj velitel.
Už mě fakt nebaví
podřizovat se blbýmu Čosoňákovi, jako jsi ty!
Můžete tady chcípnout oba!
Myslela jste si, že převezmeme peníze od neznáme osoby,
aniž bychom si kryli záda?
Nechte to na nás.
Přece jen…
Vojáci!
Rychle ty čosonský svině zastřelte!
…vedeme armádu.
Pal…
Vojáci! Ústup!
Utíkejte!
Pokud nezmizíš, zabijou i tebe!
Pusť mě, ty hajzle!
Kwang-ile!
Vem nohy na ramena a už se nevracej, ty hlupáku!
Zatraceně…
Tady se s vámi rozloučím. Kolega vás odveze na nádraží.
Využijte ty peníze k tomu, abyste nám vydobyli nezávislost.
Ano, madam.
Děkujeme za všechno. Až bude Čoson svobodný, zase se sejdeme.
Pane!
Mohl byste pro mě něco udělat?
Sbírejte jen zbraně a munici.
Rychle! Nemáme času nazbyt!
Rozkaz, pane!
Vy budete přítel Son-bok. Není vám nic?
Jsem v pořádku.
Nebojte, naši kolegové se o tu slečnu postarají.
Rozumím.
Pořád jste tady?
Už jsem se bál, že vás nestihnu.
Tohle mi dala slečna Nam.
Bohužel vám to nemohla předat osobně.
Píši vám, abych se s vámi podělila
o své pocity.
Když jsem dorazila do Kanda,
nejdřív jsem pocítila naději,
protože působilo daleko živěji a svobodněji než Kjongsong.
Brzy jsem ale pochopila,
že jsem se unáhlila.
To svobodné městečko plné života totiž nepatřilo nám
a sama jsem viděla,
jak zoufalá je situace
našich krajanů.
Dostala jsem neskutečný strach.
Cítila jsem se zodpovědná za jejich smrt.
Trápilo mě,
že nemám jak bojovat za svá přesvědčení.
Pak jsem ale potkala vás.
Co jste zač?
Byla jsem zoufalá,
plná zášti a poraženeckých myšlenek.
Vy jste mi ale otevřel oči.
Máte pravdu,
že to tu působí pochmurně a zoufale.
Díky vám jsem si uvědomila,
že když tomu zoufalství prostě podlehnu,
nikdy ani nezačne svítat na lepší časy.
Proto odteď…
budu trpělivě čekat, než v srdci pocítím naději.
Nepřestanu bojovat, dokud nezískáme zpátky naši vlast.
Rovněž se budu modlit,
ať se vám brzy splní vaše přání a získáte…
vlastní domy a půdu.
A budu myslet na chvíle,
které jsme spolu strávili, dokud se neshledáme znovu.
Děkuji za pomoc.
Určitě se zase setkáme.
Nechcete se přidat k odboji?
Nemůžu bránit jen svoji vlast. Mějte se.
Snad se nevracíte do Mjongdžongu.
Tam teď není vůbec bezpečno.
Nemám na výběr.
Musím pomoct svojí rodině.
Tak jo, mizíme odsud!
Rozkaz, pane!
Už se můžete stáhnout.
O zbytek se postaráme my.
Dobře.
Tohle je náš boj, On-njoni. Ty s tím nemáš nic společného.
Přestaň se zbytečně bít a radši uteč.
Co to plácáte?
Budu bojovat až do konce.
Já se smrti nebojím…
Poslouchej mě!
Ať tě ani nenapadne umřít, ty hlupačko!
Pane Čchö.
Co je to s váma?
Proč ze mě chcete udělat podrazačku?
Odejdi,
než tě zabiju sám.
Pane Čchö…
Myslíš, že přijmeme pomoc úkladné vražedkyně?
Tak zoufalí ještě nejsme.
Koukej zmizet!
To jste přehnal.
Fajn.
Tak si tu umřete.
Spratek jeden…
- Jsi v pohodě? - Nepobíhej tu tak!
Šla jsem vyprovodit Juna. Ty jo, nemůžu dýchat.
- Rychle, přines mi náboje! - Náboje?
- Dělej! - To snad…
- Náboje! - K čertu s tebou!
Pjong-mane! Kam to běžíš, ty kre…
Tak teď jsi skončil.
Pořád jsem se…
ani nezpotil!
- San-gune. - Zůstaň na místě, sakra!
Šla jsem ti pro náboje!
- Jo aha. - Tumáš.
Díky.
Moje nohy…
To je všechno?
Víc jsem jich nenašla, takže pořádně miř!
Nepřátel je furt hromada!
Musíš si dobře vybírat!
Co to…
Co je?
Dvě sekyrky? To není fér.
Já mám jenom jednu.
Ty zasranej parchante!
Pozor, odstřelovač!
Zůstaň schovaná.
Kde je?
Hledej!
Do hajzlu.
- Vidíš ho? - Ne.
Dívej se pořádně!
Zatraceně…
Tak teď jsem v prdeli.
Kde vězíš, šéfe?
Mám ho, šmejda.
Našels ho? Kde je?
Ukaž!
- Dej ruce vzhůru. - Proč?
Prostě to udělej!
Ale proč?
Je po nás?
Kde máte…
I Juna?
Tak kde je?
Co mám do prdele dělat?
Poslyš…
Nechám to na tobě.
Vrátíme se?
To jsem si mohla myslet.
Vážně se máme prostě stáhnout?
Já nevím, tak se mě neptej.
Rozkaz, pane.
Zatraceně.
Počkej! Nemůžeš takhle riskovat.
Přece tady nebudu nečinně stát.
Teď jim nijak nepomůžeme.
Musíme počkat na správnou chvíli.
Mluvíš, jako by ti na nich vůbec nezáleželo.
Vždyť spolu žijete v jedný vesnici!
Měl bys je běžet osvobodit, a ne vyčkávat na správnou…
Nikdo je nechce zachránit víc než já, rozumíš?
Myslíš si, že jsi statečná?
Akorát děláš velká ramena.
Nebuď zbrklá.
Zbytečně jen přijdeš o život.
Jsi fakt ubohý. Nikdy se jim nepovede mě zabít.
Myslíš, že jsi naživu díky svým schopnostem?
- Nedochází ti, jaké jsi měla štěstí? - Ne.
Pokud hodláš akorát žvanit, dej mi pokoj.
Já musím zachránit pana Čchöa.
Očividně máš pocit, že mu to dlužíš,
ale ty jsi stejně důležitá jako on.
Pokud tu umřeš, zlomíš mu srdce.
Pojď se mnou.
Jak to myslíte?
Že mám ty zajatce přenechat vám?
Velitel se chce chopit příležitosti
a zničit jejich tábor v Tchepjongu.
Jak ale víte, pane konzule, bohužel…
Neznáte jeho přesnou polohu.
Nodoksan byl údajně poslední, kdo ho našel.
Ani většina jejich krajanů neví, kde je.
Přesně tak.
Proto chceme, abyste ty zajatce svěřil nám.
Obyčejnými výhrůžkami z nich nic nedostanete.
To vy ale dobře víte.
Opravdu je to nutné?
Podle mě stačí potrestat několik jejich velitelů…
To nejde.
My jsme vám vyšli vstříc,
takže teď je řada na vás, pane konzule.
Přece byste nechtěl přijít o naši důvěru.
Nebo se pletu?
Proč chcete zaútočit na Tchepjong?
Abych mohl…
zabít I Juna.
Musíme zajmout jejich vůdce
a jednou provždy s ním skoncovat.
Můžeme zůstat tady. Bydlí tu šéf zdejší pobočky mojí organizace.
Teď leží v nemocnici. Nějaký cvok ho postřelil.
Chtěla jsem z něj dostat kdo, ale mlčel jako hrob.
Očividně se o mě bojí.
Pokud na toho parchanta narazím,
udělám z něho fašírku.
Tak jo, už jsem se uklidnila.
A teď mi řekni,
co máš v plánu.
Nejdřív počkáme, než se setmí.
Ve tmě půjdeme hůř vidět.
A pak?
Jeden z nás zaměstná Ki-rjonga a druhý se vkrade na policii.
O Ki-rjonga by se měl postarat ten lepší.
Získá tomu druhému víc času na osvobození ostatních.
Fajn. Bandity rozptýlím já.
Ne, to nech na mně.
Ty zachráníš ostatní. To je důležitější.
Počkej. Tolik ti zase nedůvěřuju.
Co když tě do pěti minut odpraví?
A my pak vběhneme do náruče banditů i policie.
Jenom bychom všichni umřeli.
To se nestane.
Jak to můžeš vědět?
Viděla jsi mě střílet.
To se jako chvástáš, jo?
No teda, tak to jsi mě vážně zaskočil.
Málem jsem ti to odkývala.
Víš, jak se cítím, když s tebou mluvím?
Jak?
Kašli na to.
Já zajdu k Son-bok pro munici a ty si zdřímni.
Bůhví, jak dlouho jsi vzhůru.
A děkuju.
Za co?
Díky tobě jsem splnil svůj slib slečně Nam.
A taky jsi zůstala…
po boku pana Čchöa.
Zkus si odpočinout.
Pan konzul Jamada
nám dal plnou moc nad všemi zajatci.
A my po vás chceme jednu jedinou věc.
Řekněte nám,
kde najdeme vaši vesnici.
Ten parchant chce vědět, kde je Tchepjong.
Toho, kdo nám odpoví, necháme naživu.
A všechny ostatní zabijeme.
Když mu to neřekneme, je po nás.
Poslouchejte mě!
Musíme ochránit…
naše rodiny!
I kdybychom tu…
měli všichni umřít.
Nesmíte jim na to…
Pane!
Ty tam.
Řekni mi, kde je Tchepjong.
Počkej, než budeš na řadě, dědku!
Mluvte!
Tak kde je Tchepjong?
Drž hubu, ty svině!
Čchon-mane!
Řekni mi, kde je Tchepjong.
Ty parchante!
Co ty? Povíš jim to?
Já nemám žádný orientační smysl.
Určitě netrefím ani do podsvětí.
Můžeme tam dojít spolu.
Já chci mít od tebe klid!
Ty mu to řekneš?
Život bez vás by neměl smysl. Radši mě vezměte s sebou do podsvětí.
Kumsu! Ale ne!
Řekni mi, kde najdu Tchepjong.
Pojď blíž…
a já ti to prozradím.
Jsi pěknej zbabělec, co?
Pojď blíž, říkám.
Povím ti, co chceš vědět.
Tak mluv.
Za koho mě máš, ty svině?
Já vám to řeknu!
- Ne, Nam-čchune! - Ne!
- Oni nás zabijou!
Povím vám, kde najdete naši vesnici.
Dědo!
Jen prosím…
ušetřete moji dceru Je-bun.
Nam-čchune!
- Pane! - Co to děláte?
Ty buď zticha, Čchung-su!
Nam-čchune!
Co to vyvádíš?
Za všechno můžeš ty!
Říkal jsem, ať se do toho nepleteš!
Aby ses přestal strachovat o Juna a radši bránil naši vesnici!
Podívej se, jak jsme dopadli!
Vidíš to?
Do jakýho maléru jste nás s Junem dostali?
Poslyšte…
Osobně vás tam zavedu,
jen prosím…
Pane Kime!
- Dědo! - Nedělejte to!
Zavedu vás do naší vesnice.
Vezmu vás tam zkratkou. Budeme tam cobydup.
Jen prosím…
nechte naživu moji Je-bun.
Nemohl bych bez ní žít.
Prosím, ušetřete ji.
Prosím…
Večer…
s ním pojedeme do Tchepjongu.
- Zbytek můžete hodit za mříže. - Ano, pane.
- Ty zatracenej… - Nedělejte to!
K čertu s tebou!
Nezlob se na mě, Čchung-su!
Někdy je kvůli broskvoni…
třeba obětovat slivoň.
To je parchant!
Všechny je chytili.
Je to pravda, pane?
Vážně víte, kdo mi zabil rodiče?
- Jak se ten parchant jmenuje? - O starších se mluví s úctou.
Podle všeho to byl velice ctnostný a urozený muž.
To těžko.
Jak to, že tomu parchantovi teda nevadilo brutálně zabíjet?
Byl to vzdělaný šlechtic věrný svojí vlasti,
takže musel chtě nechtě zakročit proti povstalcům.
Po smrti tvých rodičů okamžitě z pocitu viny rezignoval.
Vzdal se funkce a žil v ústraní ve svém rodném městě.
Jenže pak naši zemi
zabrali ti zpropadení Japonci,
a tak zorganizoval odboj v Čolle.
Nakonec jeho armádu ale samozřejmě rozdrtili.
Nezajímá mě jeho životní příběh.
Jenom chci vědět, jak se jmenuje.
Rychle to vyklopte, nemám čas.
Znám pouze jeho přezdívku.
Na bojišti se s ním nikdo nemohl měřit.
Proto mu říkali…
Neporazitelný generál.
Co se děje? Jsi v pořádku?
Vstávej. Už se setmělo.
To je Nambu typ 14?
Proč na ni dáváš tlumič?
Změna plánu.
Vykašleme se na odvedení pozornosti a zůstaneme spolu.
Chceš tam vtrhnout a vystřílet je?
Určitě to zvládneme?
Venku se to hemží bandity.
Ti odsud za chvíli odjedou.
Nam-čchun nás totiž zradil.
Aby nám pomohl.
Počkej.
Jak jako aby nám pomohl?
Co je to za nesmysl?
Někdy je kvůli broskvoni třeba obětovat slivoň.
Jde o vojenskou taktiku.
A když jsme spolu před více než 10 lety bojovali proti Japoncům,
byl to taky náš tajný kód.
Můžete nám vysvětlit, o co jde?
Ale nějak jednoduše, prosím.
Představte si,
že se během bitvy necháte vlákat do pasti a zajmout.
A hrozí, že povraždí všechny vaše druhy.
V tom případě se někdo musí obětovat pro dobro ostatních…
jako ta slivoň za broskvoň.
Aby všechny zachránil.
Je to metafora.
Znám ji od pana Čchöa.
Takže Nam-čchun předstírá, že nás zradil?
Aby nám pomohl?
Co ho to sakra napadlo?
Nejspíš chce Ki-rjonga dostat z Mjongdžongu.
Slíbil, že je odvede do Tchepjongu,
takže banditi odjedou z města
a zůstane tady jen minimum vojáků.
A my…
Co?
Musíme se odsud dostat.
Za každou cenu.
Počkejte. Čangův gang sice bude pryč,
ale my jsme pořád beze zbraní a za mřížema.
Nam-čchun za nás položil život.
Rozhodl se nás zachránit, i když věděl, co ho to bude stát.
Rychle odtamtud zmizte, Čchung-su!
Takže poslouchejte, vy ňoumové! Teď musíme zariskovat my…
Nemůžeme vědět,
jak dlouho budou věřit Nam-čchunovým lžím.
Než Čangovi dojde, co se děje…
Musíme být dávno pryč.
- Musíme být nenápadní. - A rychlí.
- Zachráníme je. - Utečeme odsud.
Ty tam!
Kam nás to vedeš?
Vždyť jedeme na severovýchod.
Tak co?
Tchepjong přece nemůže být v Mandžusku.
Co to meleš?
Nerozumím ti ani slovo.
Počkej, Kimuro.
Veliteli?
Brzo budeme na rozcestí mezi Jen-ťi a Te-sinem.
Pokud zamíří k Jen-ťi, celou dobu nás vodil za nos.
Ale cesta do Te-sinu…
Ta vede kolem Č'-sinu a potom k Hörjongu,
zpátky na jih.
Přesně tak.
Ještě si počkáme.
Jinou možnost stejně nemáme.
Hej! Pojď sem. Ukaž mi obličej.
Nejdřív se musíme postarat o ty policajty.
- To zvládneš, ne? - Jasně že…
Víš co? Už mi tím tónem lezeš na nervy.
Proč mluvíš, jako bys byl můj velitel?
Já s ničím takovým nesouhlasila.
Kdy jsem tak mluvil?
Pokud chceš zachránit svoje kámoše, budeš poslouchat ty mě.
Rozumíš?
Fajn.
Řekni mi, co mám dělat.
Nejdřív se musíme postarat
o ty policajty.
To zvládneš, ne?
Musíš.
To je rozkaz.
Pojď!
Půjdu si zakouřit.
Dobře, pane. Klidně si dejte načas.
- Co se děje? - Son-bok.
- Co je s tebou? - Jsi v pohodě?
Je ti něco?
Asi dostala infekci.
Co tam tak stojíš? Chceš, aby umřela?
Ty tam!
Pojď sem! Ona fakt umírá!
Dělej!
Pojď sem, ty svině!
Sklapni!
Moc se omlouvám!
Když ono to tak strašně bolí…
No tak pojď! Dělej!
Jde to s ní z kopce!
Bojím se, že vážně umřu!
Zatraceně.
Co se děje?
Strašně mě to tady bolí.
Au!
Já fakt umírám!
To je bolest!
Vy parchanti…
Máte mě za úplnýho pitomce, jo?
Všechny vás postřílím,
vy čosonští šmejdi!
Hej!
Co po nás sakra chceš?
Je nám to líto.
Promiň,
ty hajzle!
Drž hubu!
Pusť to, ty zmetku!
Musíš ho chytit, než dopadne na zem,
aby vevnitř nic neslyšeli.
Kdo že tady velí?
Chytni ho, než dopadne na zem, aby nic neslyšeli.
Můžu se jen ze zvědavosti zeptat,
kolik ti je?
Víc než dost.
A taky jsem zabila dost lidí.
Spokojený?
Postarej se o toho nahoře.
Jenom jsem uklouzla. Za to může ta hlína.
Ty svině!
Rychle mu vemte klíče a odemkněte!
Nevzdávejte to!
Vy hlupáci!
Už mám těch podělaných Čosoňáků dost. Nebudeme na nic čekat!
Odpravíme je hned!
Zase ty?
Jo, já.
Šéfe!
June!
Ty vole, už jsem myslel, že tady umřu.
Tak kudy teď?
Na Jen-ťi, nebo na Te-sin?
TE-SIN
JEN-ŤI
Stejně tý vaší hatmatilce nerozumím, tak prostě pojďte za mnou.
JEN-ŤI
Togu.
Proč jsi lhal?
Proč jsi nás zavedl sem?
Chtěl získat čas pro ostatní!
Aby mohli utéct z vězení.
V Mjongdžongu zůstala jenom konzulární policie.
Rychle obraťte koně!
Jedeme zpátky!
- Ano, pane! - Ano, pane!
Ty můžeš zůstat tady.
V lepším případě prostě vykrvácíš.
V tom horším si na tobě pochutná divoká zvěř.
Postarej se mi…
o dceru, Čchung-su.
- Dal sis teda pěkně načas. - Odpusťte mi to.
June!
Já…
Proč ses pro nás sakra vracel?
Měl jsi vzít nohy na ramena, dokud to šlo.
Mrzí mě, že jste kvůli mně dopadli takhle.
Rodina si přece nic nezazlívá.
Zapomeň na to.
Nam-čchun se obětoval,
aby nás zachránil.
Já vím. Byl jsem u toho.
Pokusím se mu pomoct.
Vy se mezitím rychle seberte a…
Jste obklíčení!
Co se děje?
- Vzdejte se! - Ticho! Zhasněte a držte se u země.
Okamžitě se vzdejte,
nebo vás ve jménu spravedlnosti potrestám!
Nechám vás všechny postřílet!
VŠECHNY POSTAVY, MÍSTA, ORGANIZACE,
POJMY A UDÁLOSTI V TOMTO POŘADU
JSOU FIKTIVNÍ.
JAKÁKOLI PODOBNOST SE SKUTEČNOSTÍ JE NÁHODNÁ.
Překlad titulků: Veronika Kursová