Ved de ikke, hvor meget det er værd?
Hr. Yamada! Hvad er det, De laver?
Hr. Hashimoto! Hjælp mig med at flytte det her! Hurtigt!
Det er der ikke tid til, hr. Yamada!
De må gå ud og få styr på situationen!
Den japanske hær og politiet er vrede og skyder på hinanden,
og joseonerne er også indblandet, så der er rent kaos!
Hvordan vil De have, jeg skal få styr på situationen?
Selv inspektør Ōoka blev skudt og alvorligt såret.
Hvis vi ikke finder ud af, hvad der foregår, vil vi også dø.
Den deroppe…
Hvordan kan vi flytte den?
Det er den dyreste ting herinde.
De må træffe en beslutning!
Det kan jeg ikke…
Hr. konsul!
Jeg har det.
Lad os overlade det til ham.
Jang Ki-ryong.
SONG OF THE BANDITS
Skyd ikke!
Jeg dræber ham selv.
Stop!
At stå her sammen med dig minder mig om Gurye for 12 år siden.
Du har ret.
Hvis du bare havde fulgt mine ordrer, havde vi ikke haft alle de problemer.
Det prøvede jeg virkelig.
Men jeg kunne ikke.
Det var noget værre lort.
Dig og din store mund.
Jeg vil ende dit liv smertefrit.
Det er den sidste gave, en ejer kan tilbyde sin slave.
Shit!
Jeg kan ikke dræbe dig.
Jeg ønskede så brændende at dræbe dig.
Men jeg kan ikke.
Du vil aldrig skyde med højre hånd igen.
Hold op med at chikanere dine landsmænd, og lev som joseoneren Lee Gwang-il
og ikke som Shohei Miura, den japanske soldat.
Vær den godhjertede person, du engang var…
…før du tog den uniform på.
Er det forstået?
Jeg kunne ikke…
Jeg kunne ikke huske ham.
Jeg bad ham endda om at komme tilbage i live.
Han har reddet mit liv så mange gange.
Men selvom jeg tilbragte mange dage med ham,
huskede jeg ham ikke.
Jeg kan ikke lade ham dø.
I må stoppe bilen.
-Jeg kan ikke lade ham dø alene. -Nej.
Det behøver De ikke.
-Giv os ordren, major. -Skyd ikke.
-Vi tager ham i live. -I live?
Hvorfor lader De det udyr leve?
Hvis jeg siger, du skal tage ham i live, så gør det!
Det er en ordre!
En ordre?
For fanden!
Miura, er du gået fra forstanden?
Hej.
Pas på, hvad du siger, Ishida. Jeg er din overordnede.
Jeg er dødtræt af at behandle en joseonsk hund som min overordnede.
Du kan dø sammen med din ven.
Vi skulle modtage penge fra en ukendt person.
Tror De, vi kom uforberedte?
Hav tillid til os.
Vi er trods alt…
Alle tropper!
Sigt på de to joseonske hunde!
…fra frihedshæren.
Sky…
Alle tropper! Retræte!
Løb!
Du dør også, hvis du bliver her. Løb!
-Slip mig, dit røvhul! -Gwang-il!
Forsvind og kom aldrig tilbage, din idiot.
For fanden…
Her tager vi afsked. Min kammerat kører Dem til stationen.
Brug dem til at vinde vores uafhængighed.
Det vil vi gøre.
Tak for Deres arbejde.
På gensyn i vores befriede hjemland.
Vent!
Undskyld, men vil De gøre mig en tjeneste?
Tag kun våben og ammunition!
Gør det så hurtigt som muligt!
Javel!
De må være Seon-boks ven. Er De såret?
Jeg er okay.
Vores kammerater passer på den dame, De kom med.
De skal ikke være bekymret.
Nej.
De er her stadig.
Jeg var bange for, at jeg kom for sent.
Kammerat Nam bad mig give Dem dette.
Hun havde ikke mulighed for selv at give Dem det.
Jeg skriver dette brev for at fortælle, hvordan jeg har følt mig indtil nu.
Da jeg først ankom til Gando,
følte jeg et håb i denne frie og livlige by,
som jeg ikke kunne forestille mig i Gyeongseong.
Men der gik kun et par dage,
før jeg indså, at dette håb var en illusion.
Den frie og livlige by tilhørte ikke os,
og jeg så med mine egne øjne, at der ikke var noget håb
for det joseonske folk.
Jeg var meget bange.
Jeg følte, at deres dødsfald var min skyld.
Jeg følte mig så hjælpeløs over, at jeg ikke kunne forfølge mine mål.
Men så mødte jeg dig.
Hvem er De?
Jeg var sunket dybt ned i fortvivlelse, vrede og opgivelse.
Men du lærte mig en meget vigtig ting.
Lige nu er det dystert, og man kan ikke se klart her.
Dine ord fik mig til at indse,
at hvis jeg giver op, blot fordi jeg ikke kan se håbet,
må jeg leve i mørket for evigt.
Så fra nu af
vil jeg drømme om håbet i mit hjerte, men udvise tålmodighed.
Og jeg vil kæmpe videre indtil den dag, Joseon vinder sin uafhængighed.
Jeg håber og beder til,
at jeres ønske om at have jeres egne huse på jeres egen jord
også snart vil gå i opfyldelse.
Indtil vi mødes igen,
vil jeg mindes alle de øjeblikke, du og jeg har oplevet sammen.
Tak for hjælpen. Vi ses, når vores veje krydses igen.
Har De overvejet at gå med i frihedshæren?
Jeg har andet end landet at beskytte. Farvel.
De tager vel ikke til Myeongjeong?
Det er for farligt lige nu.
Jeg er nødt til det. Min familie venter på mig.
-Godt. Lad os komme afsted! -Javel!
I bør trække dig tilbage nu.
Vi klarer resten.
Okay.
Eon-nyeoni, det er vores kamp.
Det er ikke din.
Så du kan godt stoppe nu og løbe din vej.
Hvad snakker du om?
Ikke før kampen er slut. Jeg er ligeglad med, om jeg dør…
Lyt nu!
Hvordan kan du tænke på at dø her, din idiot?
Hr. Choi.
Hvad er der galt med dig?
Hvorfor vil du gøre mig til en skurk?
Forsvind nu, ellers dræber jeg dig selv.
Hr. Choi…
Vi har ikke brug for hjælp fra en pige, der dræber for et par småmønter.
Så forsvind!
Du går for vidt.
Fint. Så kan du dø alene.
Sikke en næsvis tøs.
-Hvad sker det? -Det er farligt. Hold dig i ro!
Jeg sendte Yoon af sted. Fuck, jeg er træt.
-Jeg mangler ammunition! -Ammunition?
-Skynd dig! Flere patroner! -Dumme svin!
Byeong-man, hvor skal du hen? Din forbandede…
Du er en død mand.
Jeg kan blive ved…
…hele dagen!
-San-gun! -Hold dig i ro, sagde jeg!!
-Jeg har hentet ammunition til dig! -Nå, okay.
Okay.
Av, mine ben…
Er der ikke mere?
Jeg kunne kun finde dem. Spild dem ikke.
-Jeg skal stadig slå mange ihjel! -Så brug dem klogt!
-Hvad i…? -Hvad er der?
To? Er det ikke snyd?
Jeg har kun en.
Dit forbandede røvhul!
Snigskytte!
-Rør dig ikke. -Hvor er han?
Find ham hurtigt.
Fuck.
-Kan du se ham? -Nej.
Se bedre efter!
Shit.
Nu er jeg på røven.
Hvor er du, chef?
Der er du, din nar.
Fandt du ham? Hvor er han?
Hvor?
-Ræk hænderne op. -Hvorfor?
-Bare ræk dem op. -Hvorfor?
Er vi på røven?
Lee Yoon.
Hvor er han?
Hvor er Lee Yoon?
Hvad skal jeg gøre?
Her.
Du bestemmer. Skal vi tage tilbage eller ej?
Hvad regnede jeg med?
Tager vi virkelig tilbage sådan her?
Jeg aner det ikke, så spørg ikke mig.
Javel.
For fanden.
Stop. Gør ikke noget overilet.
Jeg kan ikke bare stå og se på.
Vi kan intet gøre lige nu.
Så vent til det rette øjeblik.
Du får det til at lyde som ingenting.
Det er dine landsbyboere derovre.
Hvordan kan du tænke på at vente til det rette øjeblik…
Jeg ønsker at redde dem endnu mere end dig. Forstår du?
Tror du, du er modig?
Det er ikke modigt. Det er dumdristigt.
Vær ikke så hastig. Du vil blot dø forgæves.
Vær ikke så ynkelig.
Jeg kan umuligt dø.
Tror du, du er i live, fordi du er dygtig?
-Du er bare heldig. Ved du det? -Nej, jeg gør ikke.
Hvis du kun kan stå og ævle, så skrub af. Jeg skal redde hr. Choi.
Du vil redde ham, fordi du føler, du står i gæld til ham,
men husk, at dit liv også er dyrebart.
Hvis du dør, vil det knuse hans hjerte.
Kom med.
Hvad mener I?
Vil I have myndighed over fangerne?
Generalen ønsker at gribe denne chance
og helt udslette deres skjulested, landsbyen Taepyeong-dong.
Men som De også ved, hr. Yamada, er vi ikke…
I ved ikke, hvor Taepyeong-dong ligger.
Efter sigende ved ingen det, nu hvor Nodeoksan er død.
Og selv blandt joseonerne kender kun en håndfuld til stedet.
De har ret.
Derfor beder vi Dem om at overdrage fangerne til os.
Trusler vil aldrig få dem til at afsløre landsbyen.
Det ved De lige så godt som os.
Men er det virkelig nødvendigt?
Vi kan blot straffe nogle af lederne og lade det være godt med det…
Det kan vi ikke.
Vi har gjort, hvad De bad os om,
så nu skal De gøre, hvad vi beder Dem om, hr. Yamada.
Sådan kan vi bevare tilliden til hinanden.
Er De ikke enig?
Hvorfor vil I angribe Taepyeong-dong?
Jeg vil dræbe ham. Lee Yoon.
Fordi vi må pågribe og dræbe deres leder.
Min organisations leder i Gando bor her.
Men vi kan bruge det.
Nogle galninge skød ham, så nu er han på sygehuset.
Jeg bad ham fortælle mig, hvem der skød ham, man han nægtede.
Han ville ikke bringe mig i fare.
Hvis jeg finder det udyr, der gjorde det, kvaser jeg ham til støv.
Nu er jeg faldet til ro, som du bad mig om.
Hvad er så din plan?
Hvad gør vi?
Først venter vi til solnedgang.
Mørket vil være til vores fordel.
Og så?
En af os afleder Jang Ki-ryong,
mens den anden redder alle på politistationen.
Så bør den bedste af os aflede dem.
Jo længere den person kan holde ud, jo mere tid har den anden.
Fint. Så skaber jeg afledningen.
Nej, det gør jeg.
Du redder dem. Det er meget vigtigere.
Jeg kan jo ikke stole på dig!
Hvad nu, hvis du dør efter fem minutter?
Så er vi andre omringet af politi og banditter.
Og så er det slut for os alle.
-Det sker ikke. -Hvordan kan du være sikker?
Du ved, hvor god jeg er.
Står du og praler?
Hvorfor står du pludselig og blæser dig selv op?
Jeg var nær gået med til det.
Ved du, hvordan det føles at tale med dig?
Hvordan?
Okay.
Jeg henter mere ammunition, så få noget søvn.
Det må være længe siden, du har sovet.
Og tak.
For hvad?
For at lade mig opfylde mit løfte til frk. Hee-Shin.
Og tak for, at du ikke forlod hr. Choi, men blev hos ham.
Få noget søvn.
Vi har fået overdraget
den fulde myndighed over jer af konsul Yamada.
Der er kun én ting, vi vil vide.
Hvor ligger jeres landsby, Taepyeong-dong?
Svinet vil have os til at afsløre, hvor Taepyeong-dong ligger.
Den, der besvarer vores spørgsmål, vil leve.
Og de, der ikke gør, vil dø.
De slår os ihjel, hvis vi ikke siger det.
Lyt til mig, alle sammen!
Selv hvis hver eneste af os skal dø her,
må vi beskytte…
Vi må beskytte vores familier.
Tro ikke på deres…
Hr. Choi!
Dig.
Fortæl mig, hvor Taepyeong-dong ligger.
-Vent, til det er din tur, gamle! -Sig det!
Hvor er Taepyeong-dong?
Hold kæft, dit svin!
Cheon-man!
Sig, hvor Taepyeong-dong er.
Dit røvhul!
Vil du fortælle dem det?
Du ved, jeg er dårlig til retninger.
Hvad nu, hvis jeg farer vild på vej til dødsriget?
Lad os rejse sammen. Jeg kender vejen.
Jeg har fået nok af dig!
Vil du sige det?
Hvordan kan jeg leve alene uden jer?
Tag mig med til dødsriget, for fanden!
Geumsu. Geumsu, nej!
Fortæl mig, hvor Taepyeong-dong er.
Kom nærmere.
Så fortæller jeg det.
Eller er du en lille kujon?
Kom her.
Jeg siger det, hvis du kommer nærmere.
Sig frem.
Hvad regner du mig for, dit æsel?
Jeg siger det!
-Nej, Nam-chun! -Nej!
Du får os alle dræbt!
Jeg vil fortælle jer, hvor vores landsby er.
Gør det ikke!
Bare I lader mig
og min datter Ye-bun leve.
Nam-chun!
-Nam-chun! -Hvad gør du?
Vær stille, Choong-soo!
Nam-chun!
Hvad er der galt med dig?
Det hele er din skyld, Choong-soo!
Jeg sagde, du skulle holde dig udenfor.
Jeg sagde, vi skulle ignorere Yoon og beskytte landsbyen i stedet!
Og se os nu!
Hvad skal det nytte?
Se bare, hvad der er sket på grund af dig og Yoon.
Jeg vil selv vise jer vejen til Taepyeong-dong,
hvis I bare… hvis I…
Hr. Kim!
Jeg kan føre Dem til vores landsby.
Jeg kan vise Dem alle genvejene derhen.
Men min kære Ye-bun…
Vær venlig at skåne hendes liv.
Hvis den stakkels pige dør, vil det slå mig ihjel.
Skån hende.
Jeg beder Dem…
I aften…
følger vi med ham til Taepyeong-dong.
-Spær resten af dem inde. -Javel.
-Din skide lille… -Gør det ikke!
Fanden tage dig!
Tænk ikke ilde om mig, Choong-soo.
Hvordan beskytter vi ferskentræet?
Vi ofrer blommetræet.
Den gamle skiderik!
De er alle blevet fanget.
Er det virkelig sandt?
Ved De, hvem der dræbte mine forældre? Hvad hedder det svin?
Sådan taler man ikke om de ældre.
Han viser sig at være et ærværdigt medlem af adelen.
En ærværdig mand, sikke noget ævl.
Hvilken ærværdig mand kan dræbe folk på en så voldelig måde?
Han var en lærd adelsmand, der ville kæmpe til døden for sit land,
og måtte gå med i hæren, der nedkæmpede Donghak-oprøret.
Da dine forældre døde, trak han sig tilbage på grund af skyld.
Han trak sig fra det offentlige liv og levede afsondret i sin hjemby.
Men så, af alle forbandelser, tabte vi vores land til japanerne.
Siden anførte han en modstandshær i Jeolla.
Selvfølgelig led hans hær et knusende nederlag.
Jeg er ligeglad med hans livshistorie. Hvad er hans navn?
Bare fortæl mig hans navn. Jeg har travlt.
Jeg kender ikke hans navn, men jeg har fundet hans tilnavn.
Når han trådte ud på slagmarken, kunne ingen måle sig med ham.
Derfor bar han tilnavnet…
Den uovervindelige general.
Hvad er der galt? Er du okay?
Gør dig klar. Solen er gået ned.
En Type 14 Nambu.
-Hvorfor sætter du lyddæmperen på? -Planen er lavet om.
Lad os gå ind sammen uden en afledning.
Bare storme ind og rydde stedet?
Vil det virke?
Jeg så mange banditter.
De tager snart herfra.
Fordi Nam-chun forrådte os.
For vores skyld.
Vent nu lidt.
Hvem har gjort hvad for os?
Hvad taler du om?
Blommetræet ofrer sig i ferskentræets sted.
Taktikken kaldes "Yidaedogang."
For ti år siden, da Nam-chun og jeg var i modstandshæren,
var det vores hemmelige kode.
Hvad er det for noget med Yidae…?
Kan De forklare det for os?
Lad os sige, at vi er i en kamp,
og vi falder i japanernes baghold og bliver taget til fange.
Vi risikerer at blive massakreret.
På samme måde som blommetræet ofrer sig for ferskentræets skyld,
vil en af os ofre sig…
For at frelse resten.
Yidaedogang.
Hr. Choi talte tit om det.
Så Ye-buns far blev forræder med vilje?
For vores skyld?
Hvad forestiller den mand sig dog?
Han vil nok lokke Jang Ki-ryong ud af Myeongjeong.
Hvis han lover at føre dem til Taepyeong-dong,
vil banditterne forlade byen for en tid,
og så er der kun få soldater tilbage i Myeongjeong.
-Og så… -Og så?
Så kan vi bryde ud herfra.
Med alle midler.
Men selv om Jangs bande er væk, er vi stadig låst inde og ubevæbnede.
Så hvad gør vi?
Nam-chun har ofret sit liv for at give os en chance.
Han gjorde det vel vidende, at det ville koste ham livet.
Skynd dig væk, Choong-soo. Hurtigt!
Så vi bør risikere vores liv og i det mindste gøre forsøget…
Vi ved ikke, hvor længe de lader sig narre af Nam-chuns løgne.
Før Jang aner uråd og vender om…
Vi må handle hurtigt.
-Hemmeligt. -Og uden tøven.
-Vi må redde… -Vi må bryde ud.
Vent lidt.
Hvor er du på vej hen?
Du fører os mod nordøst.
Hvorfor?
Hvorfor skulle Taepyeong-dong være i Manchuriet?
Hvad fanden ævler du om?
Jeg forstår ikke et ord, du siger.
Vent, Kimura.
General.
Vi kommer snart til vejen mellem Yanji og Dexin.
Hvis han går mod Yanji, har han løjet for os hele tiden.
Men hvis han vælger Dexin…
Hvis han går mod Dexin, passerer vi Zhixin i retning mod Hoeryŏng,
og går i sydlig retning igen.
Det er rigtigt.
Lad os vente indtil da.
Lige nu har vi kun ham.
Kom her. Lad mig se dit ansigt.
Hvis vi skal redde dem, skal vi tage dem ud først.
-Kan du klare det? -Selvfølgelig, jeg…
Din tone går mig altså virkelig på nerverne.
Hvorfor taler du, som om du er chefen?
Det er jeg ikke gået med til.
Gjorde jeg det?
Hvis du vil fortsætte, skal du følge mine ordrer, ikke omvendt.
Forstået?
Okay.
Hvad er dine ordrer?
Hvis vi skal redde dem,
skal vi tage dem ud først. Kan du klare det?
Gør det nu bare. Det er min ordre.
Kom så!
Vi går ud og ryger.
Javel. Nyd Deres pause.
-Hvad? -Seon-bok.
-Hvad er der galt, Seon-bok? -Er du okay?
Såret må være inficeret.
Stå ikke bare der! Vil du lade hende dø?
Kom herover! Der er en, der er ved at dø!
-Skynd dig! -Dit dumme svin!
Ti stille!
Undskyld!
Det gør ondt…
Kom så herind!
Hun er ved at dø!
Jeg er ved at dø!
For fanden.
Hvad er der?
Det gør ondt lige her.
Det gør ondt!
Jeg er ved at dø! Det er jeg virkelig!
Det gør ondt!
I udskud.
Ser jeg så dum ud?
Dø, alle sammen! Uciviliserede joseonske køtere.
Hej!
Hvad fanden vil du?
Undskyld.
Undskyld, dit dumme svin!
Hold kæft!
Giv så op, røvhul!
Når du har skudt, slå løb hen og grib liget, så de ikke hører det falde.
Jeg giver ordrerne.
Når du har skudt, slå løb hen og grib liget, så de ikke hører det falde.
Jeg spørger udelukkende af nysgerrighed.
Hvor gammel er du?
Jeg er gammel nok.
Og jeg har også dræbt nok. Tilfreds?
Deroppe. Du tager ham.
Jeg gled. Jorden var glat.
Tag nøglerne! Lås op, hurtigt!
Hold stand!
I forbandede tåber!
Jeg fatter ikke jer joseonske hunde.
Lad os ikke vente længere!
Bare skyd de klovne nu!
Dig igen?
Ja, det er mig.
Chef!
Yoon!
Fuck. Jeg troede, jeg skulle dø.
Yanji eller Dexin. Hvilken vej skal vi nu?
DEXIN
YANJI
I kan bare ævle løs.
Jeg forstår jer ikke, så følg mig.
YANJI
Togu.
Hvorfor vildledte du os?
Hvorfor har du bragt os hertil?
Tid.
Han køber tid!
Så de kan bryde ud fra fængslet.
Der er kun konsulatets politi i Myeongjeong lige nu.
Vend hestene om! Vi tager tilbage til Myeongjeong.
-Javel. -Javel!
Du kan blive her.
Hvis du er heldig, bløder du ihjel.
Hvis ikke, vil rovdyrene æde dig.
Min kære Ye-bun…
Tag dig af hende, Choong-soo.
-Det var også på tide. -Beklager forsinkelsen.
Yoon.
Hvorfor kom du hele vejen tilbage?
Du burde være flygtet, da du havde chancen.
Jeg beklager, at jeg har udsat jer for det her.
Sådan noget siger man ikke blandt familiemedlemmer.
Tænk ikke på det.
Nam-chun ofrede sig selv
for at frelse os.
Ja, det så jeg.
Jeg vil gøre alt for at redde ham.
Nu må du gøre dig klar til at…
I er omringet!
-Hvad sker der? -Overgiv jer!
Sluk lyset og duk jer.
Overgiv jer, alle sammen!
Hvis I nægter, bliver I straffet i retfærdighedens navn!
Vi… vi udsletter jer!
ALLE PERSONER, STEDER, ORGANISATIONER, BEGREBER OG BEGIVENHEDER,
DER OPTRÆDER I DENNE SERIE, ER OPDIGTEDE.
ENHVER LIGHED MED VIRKELIGHEDEN ER UTILSIGTET.
Tekster af: Andreas Kjeldsen