‫יש להם מושג כמה זה שווה?‬
‫מר ימאדה! מה אתה עושה?‬
‫מר האשימוטו! עזור לי להזיז את זה!‬
‫בוא כבר!‬
‫אין לנו זמן לזה, מר ימאדה!‬
‫אתה חייב ללכת ולטפל במצב!‬
‫הצבא והמשטרה היפניים‬ ‫מנהלים ביניהם קרב יריות,‬
‫ועכשיו גם בני ג׳וסון מעורבים, זה בלגן שלם!‬
‫איך אני אמור לטפל במצב?‬
‫אפילו רב־פקד אואוקה נורה ונפצע קשה.‬
‫אם לא נגלה מה בדיוק קורה פה,‬ ‫גם אנחנו נמות.‬
‫זה…‬
‫איך נזיז את זה?‬
‫זה החפץ הכי יקר כאן.‬
‫קח את עצמך בידיים. קבל החלטה!‬
‫אני לא מסוגל…‬
‫מר ימאדה!‬
‫זהו זה.‬
‫נשאיר את זה בידיו. לא בידיי.‬
‫ג׳אנג קי־ריונג.‬
‫- שירת החרב -‬
‫נצור אש!‬
‫אהרוג אותו בעצמי.‬
‫עצור!‬
‫כשאני כאן איתך ככה,‬
‫אני נזכר פתאום‬
‫בגוריה, לפני 11 שנה.‬
‫נכון.‬
‫אילו רק עמדת לצדי, ועשית מה שביקשתי,‬
‫הצרה הזאת הייתה נחסכת מאיתנו.‬
‫באמת ניסיתי לעשות את זה.‬
‫אבל לא הייתי מסוגל.‬
‫זו הייתה תקופה מחורבנת.‬
‫אתה והפה המלוכלך שלך.‬
‫אתן לך מוות ללא כאב.‬
‫זו המתנה האחרונה שעבד יכול לקבל.‬
‫אני לא יכול להרוג אותך.‬
‫כל כך רציתי להרוג אותך,‬ ‫ועמדתי לעשות את זה…‬
‫אבל אני לא מסוגל.‬
‫לעולם לא תחזיק עוד אקדח בידך הימנית.‬
‫אז תפסיק להטריד את בני עמך‬
‫ותחיה בתור לי גואנג־איל יליד ג׳וסון,‬
‫ולא מיורה שוהיי, הקצין היפני.‬
‫תהיה מי שפעם היית…‬
‫לפני שלבשת את המדים האלה.‬
‫הבנת?‬
‫אני לא…‬
‫אני לא זוכרת אותו.‬
‫אפילו אמרתי לו שיחזור בחיים.‬
‫הוא האיש שהציל את חיי פעמים כה רבות.‬
‫ובכל זאת, למרות שביליתי איתו ימים רבים,‬
‫לא הבנתי את זה.‬
‫לא אתן לו לעזוב ככה.‬
‫עצור בבקשה!‬
‫לא אתן לו למות לבדו ככה!‬ ‫-לא.‬
‫את לא צריכה לעשות את זה.‬
‫תן את הפקודה, המפקד.‬
‫נצור אש.‬
‫נתפוס אותו חי.‬
‫לתפוס אותו חי?‬
‫למה אתה נותן למנוול הזה לחיות?‬
‫אמרתי לך לתפוס אותו חי, אז תתפוס אותו חי!‬
‫זו פקודה.‬
‫פקודה?‬
‫לעזאזל!‬
‫מיורה, יצאת מדעתך או משהו?‬
‫היי.‬
‫שמור על הפה שלך, אישידה.‬
‫אני קצין בכיר ממך.‬
‫נמאס לי להתייחס לאפס יליד ג׳וסון כמוך‬
‫בתור קצין בכיר ממני!‬
‫תמות יחד עם החבר שלך!‬
‫באנו כדי לאסוף כספים לצבא העצמאות‬ ‫מידי אדם לא ידוע.‬
‫חשבת שלא באנו מוכנים?‬
‫תני בנו אמון.‬
‫אחרי הכול, אנחנו…‬
‫חיילים!‬
‫כוונו לשני ילידי ג׳וסון בני הכלבים!‬
‫…צבא העצמאות.‬
‫אש…‬
‫חיילים! לסגת!‬
‫רוצו!‬
‫גם אתה תמות אם תישאר פה. ברח!‬
‫עזוב אותי!‬
‫גואנג־איל!‬
‫לך ואל תחזור לעולם, טיפש אחד.‬
‫כאן ניפרד. חבר ילווה אותך לתחנה.‬
‫אנא השתמשו בו היטב למען עצמאותנו.‬
‫כך נעשה.‬
‫תודה לך על העבודה הקשה.‬
‫ניפגש שוב במולדתנו המשוחררת.‬
‫אדוני!‬
‫סליחה, אפשר לבקש ממך טובה?‬
‫אספו רק נשק ותחמושת!‬
‫הזדרזו!‬
‫המפקד!‬
‫אתה כנראה החבר של החברה סאון־בוק. נפצעת?‬
‫אני בסדר.‬
‫אני בטוח שחברינו מלווים אותה בבטחה כרגע.‬ ‫אל דאגה.‬
‫כן.‬
‫אתה עדיין כאן.‬
‫תודה לאל, חששתי שאיחרתי.‬
‫החברה נאם ביקשה שאמסור לך את זה.‬
‫היא רצתה למסור לך את זה בעצמה‬ ‫אך לא הספיקה.‬
‫״אני כותבת מכתב זה‬
‫״כדי לספר לך כיצד הרגשתי עד עכשיו.‬
‫״כשהגעתי לגנדו לראשונה,‬
‫״קיוויתי למצוא כאן עיר חופשיה ושוקקת,‬
‫״שכמוה לא יכולתי לדמיין בגיונגסונג.‬
‫״אך כעבור כמה ימים בלבד,‬
‫״הבנתי שתקוותי זו הייתה רק אשליה.‬
‫״העיר החופשיה והשוקקת לא הייתה שלנו,‬
‫״וראיתי במו עיניי שאין כל תקווה‬
‫״לבני ג׳וסון.‬
‫״נבהלתי וחששתי מאוד.‬
‫״הרגשתי שאני אשמה במותם.‬
‫״חשתי חסרת אונים‬ ‫בלי כוח לפעול לפי עקרונותיי.‬
‫״ואז פגשתי בך.״‬
‫מי אתה?‬
‫״הייתי שרויה בייאוש,‬
‫״מרירות, ותחושת תבוסה.‬
‫״אבל אתה לימדת אותי את הלקח החשוב ביותר.״‬
‫כרגע המצב באמת קודר,‬ ‫ולא רואים פה כלום.‬
‫״דבריך עזרו לי להבין‬
‫״שאם ארים ידיים מפני שאיני רואה תקווה,‬
‫״איאלץ לחיות בחשכה לנצח.‬
‫״לכן, מעתה ואילך,‬
‫״אחלום על תקווה בלבי, אך אתאזר בסבלנות.‬
‫״ואמשיך להילחם עד ליום‬ ‫בו ג׳וסון תזכה בעצמאותה.‬
‫״אני מקווה ומתפללת‬
‫״שמשאלתכם לבנות בתים משלכם על אדמתכם‬
‫״תתגשם בקרוב.‬
‫״עד שניפגש שוב,‬
‫״אזכור את כל הרגעים שחלקנו יחדיו.״‬
‫תודה רבה על כל העזרה.‬
‫נתראה כשהגורל יפגיש בינינו שוב.‬
‫חשבת פעם להצטרף לצבא העצמאות?‬
‫יש לי עוד משימות רבות, אז… שלום.‬
‫אל תספר לי שאתה נוסע למיונגג׳ונג.‬
‫מסוכן שם מדי כרגע.‬
‫ובכל זאת עליי לנסוע לשם.‬
‫משפחתי מחכה לי.‬
‫טוב, קדימה!‬
‫המפקד!‬
‫כדאי לכם לסגת עכשיו.‬
‫אנחנו נמשיך מכאן.‬
‫טוב.‬
‫אוניוני, זה הקרב שלנו.‬
‫לא שלך.‬
‫את יכולה להפסיק ולהסתלק מפה. מהר.‬
‫מה אתה מקשקש?‬
‫אני לא עוזבת לפני סוף הקרב.‬
‫גם אם כולנו נמות פה…‬
‫תקשיבי לי!‬
‫מה פתאום שתמותי כאן, ילדה טיפשה?‬
‫מר צ׳וי.‬
‫מה הבעיה שלך?‬
‫למה אתה כל הזמן רוצה שאהיה הרעה?‬
‫עזבי עכשיו,‬
‫אחרת אהרוג אותך בעצמי.‬
‫מר צ׳וי…‬
‫לא הידרדרנו עד שנבקש עזרה‬ ‫מנערה שרוצחת תמורת כמה פרוטות.‬
‫אז תסתלקי. עכשיו!‬
‫הגזמת.‬
‫בסדר.‬
‫מצדי תמות לבד.‬
‫פרחחית.‬
‫מה המצב?‬ ‫-מסוכן. תפסיקי להתנועע!‬
‫נפרדתי מיון. אני עייפה…‬
‫אזלה לי התחמושת!‬
‫תני לי!‬ ‫-תחמושת?‬
‫מהר!‬ ‫-אויש…‬
‫תחמושת!‬ ‫-חתיכת בן זונה…‬
‫היי, ביונג־מאן! לאן אתה הולך?‬
‫זה הסוף שלך.‬
‫מצדי כל היום…‬
‫אני אכסח אותך!‬
‫סאן־גון.‬ ‫-אמרתי לך להפסיק להתנועע!‬
‫הבאתי לך כדורים, אידיוט!‬
‫אה, כן.‬ ‫-הנה.‬
‫טוב.‬
‫רגע, זה הכול?‬
‫בקושי מצאתי את אלה. אל תבזבז אותם.‬
‫יש לי עוד המון להרוג!‬
‫אז תירה רק במי שצריך!‬
‫שניים? זה הוגן?‬
‫יש לי רק אחד.‬
‫בן זונה!‬
‫צלף!‬
‫אל תזוזי.‬
‫איפה הוא?‬
‫תמצא אותו.‬
‫אתה רואה אותו?‬ ‫-לא.‬
‫תחפש היטב!‬
‫הלך עליי.‬
‫איפה אתה, בוס?‬
‫מצאתי אותך, בן זונה.‬
‫מצאת אותו? איפה הוא?‬
‫איפה?‬
‫תרימי ידיים.‬ ‫-למה?‬
‫פשוט תרימי ידיים.‬
‫למה?‬
‫הלך עלינו?‬
‫לי יון.‬
‫איפה הוא?‬
‫איפה לי יון?‬
‫מה לעשות?‬
‫היי.‬
‫תחליט אתה.‬
‫לחזור או לא?‬
‫למה ציפיתי?‬
‫אנחנו באמת חוזרים ככה?‬
‫אין לי מושג, אל תשאל אותי.‬
‫כן המפקד.‬
‫אל תזוזי. בלי שטויות.‬
‫איך אעמוד מנגד כשאני רואה את זה?‬
‫אין לנו מה לעשות כרגע.‬
‫צריך לחכות לרגע המתאים.‬
‫היי, אתה מדבר כאילו זה שום דבר.‬
‫האנשים האלה הם בני עמך.‬
‫אתה צריך להציל אותם,‬ ‫לא לחכות לרגע המתאים.‬
‫אני רוצה להציל אותם יותר ממך, את לא מבינה?‬
‫את חושבת שאת אמיצה?‬
‫זה לא אומץ, זאת רהבתנות.‬
‫אל תהיי פזיזה.‬
‫במצב כזה, את רק תמותי לשווא.‬
‫אל תהיה פתטי.‬
‫אני לא אמות לעולם.‬
‫את חושבת שאת עדיין בחיים בזכות כישורייך?‬
‫פשוט היה לך מזל, את לא מבינה?‬ ‫-לא.‬
‫במקום לבלבל את המוח, עזוב אותי ותתחפף.‬
‫אני צריכה להציל את מר צ׳וי.‬
‫אני רואה שאת רוצה להציל אותו‬ ‫מתוך תחושת מחויבות.‬
‫אבל זכרי שגם חייך יקרים.‬
‫אם תמותי, זה רק ישבור את לבו.‬
‫בוא אחריי.‬
‫מה כוונתך?‬
‫אתה רוצה סמכות מלאה על השבויים?‬
‫הגנרל רוצה לנצל את ההזדמנות‬
‫ולחסל את מקום המסתור שלהם,‬ ‫הכפר טאפיונג־דונג.‬
‫אך כפי שאתה רואה, מר ימאדה, איננו…‬
‫איננו יודעים היכן בדיוק נמצא טאפיונג־דונג.‬
‫שמעתי שאיש לא יודע איפה הכפר‬ ‫מאז מותו של נודאוקסאן.‬
‫וגם בקרב בני ג׳וסון, רק קומץ יודעים.‬
‫אתה צודק.‬
‫לכן אנו מבקשים‬ ‫שתעביר את הסמכות המלאה לידינו.‬
‫איומים לא יספיקו כדי לגרום להם‬ ‫לגלות לנו איפה הכפר.‬
‫אתה יודע את זה בדיוק כמונו.‬
‫אבל זה באמת נחוץ?‬
‫אפשר פשוט להעניש את המנהיגים ולהסתפק בזה.‬
‫לא ולא.‬
‫מילאנו את בקשתך,‬
‫ועכשיו עליך למלא את בקשתנו, מר ימאדה.‬
‫כך נשמור על אמון הדדי.‬
‫הלא כן?‬
‫למה אתם רוצים לתקוף את טאפיונג־דונג?‬
‫אני אהרוג אותו.‬
‫לי יון.‬
‫מפני שעלינו ללכוד‬ ‫את המנהיג שלהם ולהרוג אותו.‬
‫מנהל סניף גנדו של הארגון שלי חי כאן.‬ ‫אבל נוכל להשתמש במקום בינתיים.‬
‫מישהו ירה בו והוא בבית החולים.‬
‫ביקשתי שיספר לי מי ירה בו,‬ ‫אבל הוא סירב לומר.‬
‫הוא חשש שזה יסכן אותי.‬
‫אם אשים יד על הבנזונה שעשה את זה,‬
‫אכתוש אותו לאבק.‬
‫נרגעתי והורדתי הילוך כמו שביקשת,‬
‫אז גלה לי מה התוכנית שלך.‬
‫מה נעשה?‬
‫קודם כול, נחכה לשקיעה.‬
‫הראות הנמוכה תפעל לטובתנו.‬
‫ואז?‬
‫אחד מאיתנו יסיח את דעתו של ג׳אנג קי־ריונג,‬ ‫והשני יגיע לתחנת המשטרה וישחרר את כולם.‬
‫אז המיומן בינינו יהיה זה שיסיח את דעתו.‬
‫ככל שהוא ימשוך יותר זמן,‬ ‫לשני יהיה זמן רב יותר לחילוץ.‬
‫בסדר. אני אסיח את דעתו.‬
‫לא, אני אעשה את זה.‬
‫את תחלצי אותם. זה הרבה יותר חשוב.‬
‫היי! אני לא יכולה פשוט לסמוך עליך.‬
‫ואם תיהרג תוך פחות מחמש דקות?‬
‫אז שודדים רכובים ושוטרים יחכו לנו כשנצא.‬
‫זה יהיה הסוף של כולנו.‬
‫זה לא יקרה.‬
‫איך אתה כל כך בטוח?‬
‫את יודעת כמה אני מוכשר.‬
‫אתה משוויץ?‬
‫איזו התרברבות פתאומית…‬
‫זה היה כזה מוזר שכמעט הסכמתי.‬
‫את יודעת איך אני מרגיש כשאני מדבר איתך?‬
‫איך?‬
‫בסדר.‬
‫אביא תחמושת מהמחסן של סאון־בוק.‬ ‫תנוחי בינתיים.‬
‫השד יודע כמה זמן את כבר ערה.‬
‫ותודה.‬
‫על מה?‬
‫בזכותך יכולתי לקיים את הבטחתי להי־שין.‬
‫ותודה שנשארת לצדו של מר צ׳וי.‬
‫לכי לישון.‬
‫הקונסול ימאדה נתן לנו סמכות מלאה עליכם.‬
‫אנו רוצים מכם רק דבר אחד:‬
‫את מיקומו‬
‫של הכפר שלכם, טאפיונג־דונג.‬
‫המניאק הזה רוצה שנגלה לו‬ ‫את המיקום של טאפיונג־דונג.‬
‫מי שישיב על השאלה שלנו יזכה לחיות.‬
‫מי שלא, ימות.‬
‫הם יהרגו אותנו אם לא נגלה להם.‬
‫תקשיבו לי, כולכם!‬
‫גם אם‬
‫כולנו נמות פה עד האחרון,‬
‫עלינו להגן…‬
‫עלינו להגן על משפחותינו.‬
‫אל תאמינו ל…‬
‫אדוני!‬
‫אתה.‬
‫ספר לי איפה טאפיונג־דונג.‬
‫חכה לתורך, זקן!‬
‫ספר לי!‬
‫איפה טאפיונג־דונג?‬
‫שתוק, בן זונה!‬
‫צ׳און־מאן!‬
‫ספר לי איפה טאפיונג־דונג.‬
‫בן זונה!‬
‫אתה מתכוון לספר להם?‬
‫אתה יודע שאין לי חוש כיוון.‬
‫מה יקרה אם אלך לאיבוד בדרך לגיהינום?‬
‫נלך ביחד. אני אראה לך את הדרך.‬
‫נמאס לי ממך!‬
‫את מתכוונת לגלות לו?‬
‫מה הטעם לחיות בלעדיכם?‬
‫קחו אותי איתכם לגיהינום וזהו.‬
‫גאומסו! לא!‬
‫ספר לי איפה טאפיונג־דונג.‬
‫תתקרב.‬
‫ואגלה לך.‬
‫אתה פחדן קטן, מה?‬
‫בוא הנה.‬
‫אגלה לך אם תתקרב.‬
‫קדימה.‬
‫חמור, מה אני נראה לך?‬
‫אני אגלה לך!‬
‫לא, נאם־צ׳ון!‬ ‫-לא!‬
‫לא!‬ ‫-כולנו ניהרג בגללך!‬
‫אגלה לך איפה הכפר שלנו.‬
‫סבא!‬
‫רק תן לי‬
‫ולבתי יה־בון לחיות.‬
‫נאם־צ׳ון!‬
‫-מה אתה אומר?‬
‫שקט, צ׳ונג־סו!‬
‫נאם־צ׳ון!‬
‫מה הבעיה שלך?‬
‫זה הכול בגללך, צ׳ונג־סו!‬
‫אמרתי לך לא להתערב בזה.‬
‫אמרתי לך להפסיק לדאוג ללי יון‬ ‫ולהגן על הכפר שלך!‬
‫תראה אותנו עכשיו!‬
‫מה כל זה?‬
‫תראה לאן הגענו בגללך ובגלל יון.‬
‫היי.‬
‫אוביל אתכם לטאפיונג־דונג בעצמי,‬
‫אז בבקשה…‬
‫מר קים!‬
‫סבא.‬ ‫-מר קים!‬
‫אוביל אתכם לכפר שלנו.‬
‫נעבור דרך כל קיצורי הדרך‬ ‫ונגיע לשם אחת ושתיים.‬
‫אז בבקשה… יה־בון שלי…‬
‫אנא חוסו על חייה.‬
‫אם היא תמות, המסכנה, לא אוכל להמשיך לחיות.‬
‫אנא חוסו עליה.‬
‫בבקשה…‬
‫הערב,‬
‫נצא לטאפיונג־דונג יחד איתו.‬
‫תכניסו את השאר לכלא.‬ ‫-כן המפקד!‬
‫חתיכת…‬ ‫-לא!‬
‫לעזאזל!‬
‫אל תכעס עליי, צ׳ונג־סו.‬
‫איך מצילים את עץ האפרסקים?‬
‫מוותרים על עץ השזיפים.‬
‫זקן טיפש!‬
‫כולם נתפסו.‬
‫אדוני… זה נכון?‬
‫גילית מי הרג את הוריי?‬
‫איך קוראים לו, למניאק?‬
‫כך לא מדברים על זקנים.‬
‫מתברר שהוא בן אצולה מכובד.‬
‫מכובד בתחת שלי.‬
‫איזה מין מניאק מכובד‬ ‫הורג אנשים באכזריות כזאת?‬
‫בתור אציל מלומד, נאמן למולדת עד המוות,‬
‫לא הייתה לו ברירה‬ ‫אלא להצטרף לדיכוי מרד האיכרים.‬
‫אחרי מות הורייך,‬ ‫הוא פרש מיד מרוב רגשות אשם.‬
‫הוא פרש מהחיים הציבוריים‬ ‫ועבר להתבודד בעיירת הולדתו.‬
‫אך אבוי…‬
‫לאחר מכן ארצנו נפלה לידי היפנים.‬
‫ואז הוא החל לפקד על צבא צדיקים בג׳אולה.‬
‫צבאו ספג לבסוף מפלה קשה, כמובן.‬
‫לא מעניין אותי לשמוע את סיפור חייו.‬
‫מה שאני רוצה זה לדעת את שמו.‬
‫תגיד לי איך קוראים לו. אני עסוקה.‬
‫גם אני לא יודע את שמו,‬ ‫אבל נודע לי הכינוי שלו.‬
‫בכל פעם שיצא לשדה הקרב,‬ ‫אף אחד לא הצליח להתמודד מולו,‬
‫ולכן הוא זכה לכינוי…‬
‫״הגנרל הבלתי־מנוצח״.‬
‫מה קרה לך? את בסדר?‬
‫תתכונני. השמש שקעה.‬
‫אקדח נמבו 14?‬
‫למה אתה מרכיב משתיקול?‬
‫שינוי בתוכניות.‬
‫נצא ביחד, ללא הסחת דעת.‬
‫פשוט לפשוט על המקום?‬
‫זה יעבוד?‬
‫ראיתי המון שודדים רכובים.‬
‫הם עומדים לצאת בקרוב.‬
‫נאם־צ׳ון בגד בהם.‬
‫למעננו.‬
‫רגע.‬
‫מי עשה מה למעננו?‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫עץ השזיפים נכרת במקום עץ האפרסקים.‬
‫זו טקטיקה שנקראת ״אידאדוגנג״.‬
‫לפני יותר מעשר שנים,‬ ‫כשנאם־צ׳ון ואני היינו בצבא הצדיקים,‬
‫זו גם הייתה מילת הצופן שלנו.‬
‫אז מה זה ה״אידאדוגנג״ הזה?‬
‫תסביר לנו, שנבין.‬
‫נניח שאנחנו בשדה הקרב,‬
‫ואנחנו נופלים במלכודת של היפנים,‬ ‫ונופלים בשבי.‬
‫עלולים לשחוט אותנו.‬
‫ואז, כמו שעץ שזיפים נופל‬ ‫במקום עץ אפרסקים,‬
‫אחד מאיתנו יקריב את עצמו…‬
‫כדי להציל את השאר.‬
‫״אידאדוגנג״.‬
‫מר צ׳וי הרבה לדבר על כך.‬
‫אז יה־בון החליט לבגוד בכוונה?‬
‫למעננו?‬
‫מה לעזאזל עבר לו בראש?‬
‫הוא בטח מנסה להרחיק‬ ‫את ג׳אנג קי־ריונג ממיונגג׳ונג.‬
‫הוא אמר להם‬ ‫שיראה להם את הדרך לטאפיונג־דונג‬
‫כדי להרחיק אותם מהעיירה לכמה זמן,‬
‫כדי שרק חיילים מעטים יישארו במיונגג׳ונג.‬
‫ואז…‬
‫ואז?‬
‫ואז אנחנו צריכים לברוח מפה.‬
‫בכל דרך שתידרש.‬
‫רגע. גם אם הכנופיה של ג׳אנג לא פה,‬
‫אנחנו כבולים ולא חמושים. איך נעשה את זה?‬
‫נאם־צ׳ון הקריב את חייו‬ ‫כדי לתת לנו את ההזדמנות הזאת.‬
‫הוא תפס יוזמה כדי להציל אותנו,‬ ‫בידיעה שישלם על כך בחייו.‬
‫רוץ מהר, צ׳ונג־סו. מהר!‬
‫אז אנחנו חייבים לסכן את חיינו‬ ‫ולפחות לנסות לעשות משהו…‬
‫אין לדעת‬
‫כמה זמן ייקח להם להבין שנאם־צ׳ון משקר.‬
‫לפני שג׳אנג יבין מה קורה ויחזור…‬
‫חייבים לבצע את המשימה מהר.‬
‫בסתר.‬ ‫-ובמהירות.‬
‫להציל…‬ ‫-לברוח מפה.‬
‫היי, אתה.‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫אתה מוביל אותנו לכיוון צפון־מזרח.‬
‫למה שטאפיונג־דונג יהיה במנצ׳וריה?‬
‫מה אתה מקשקש?‬
‫אני לא מבין מילה ממה שאתה אומר.‬
‫חכה, קימורה.‬
‫גנרל.‬
‫בקרוב נגיע לצומת שמוביל ליונגיל ודוקשין.‬
‫אם הוא יפנה לכיוון יונגיל,‬ ‫סימן שהוא שיקר לנו כל הזמן.‬
‫אבל אם הוא יפנה לדוקשין…‬
‫אם הוא יפנה לדוקשין,‬ ‫נעבור על פני ג׳ישין לכיוון הואריונג,‬
‫בחזרה לכיוון דרום.‬
‫נכון.‬
‫אז נחכה עד אז.‬
‫בינתיים, אין לנו איש מלבדו.‬
‫כדי להציל אותם, קודם כול צריך לחסל את אלה.‬
‫את מסוגלת, נכון?‬ ‫-ברור, אני…‬
‫טון הדיבור שלך‬ ‫ממש מתחיל לעלות לי על העצבים.‬
‫למה אתה מדבר כאילו אתה הבוס?‬
‫מעולם לא הסכמתי שאתה הבוס שלי.‬
‫אני?‬
‫אם אתה רוצה שהמשימה הזאת תבוצע,‬ ‫אתה תמלא את ההוראות שלי, לא להפך.‬
‫ברור?‬
‫טוב.‬
‫אז מה ההוראה שלך?‬
‫כדי להציל אותם,‬
‫קודם כול צריך לחסל את אלה.‬ ‫אתה מסוגל, נכון?‬
‫תעשה את זה.‬
‫זו פקודה.‬
‫בוא!‬
‫אנחנו יוצאים לעשן.‬
‫בסדר, תיהנו לכם.‬
‫מה?‬ ‫-סאון־בוק.‬
‫מה קרה, סאון־בוק?‬ ‫-את בסדר?‬
‫את בסדר?‬
‫הפצע שלה בטח הזדהם.‬
‫אתה מתכוון לעמוד שם ולתת לה למות?‬
‫גבר!‬
‫בוא הנה! מישהי פה גוססת!‬
‫מהר!‬
‫בן זונה!‬
‫שתוק!‬
‫סליחה!‬
‫כואב לי!‬
‫בוא הנה מיד!‬
‫היא גוססת!‬
‫אני מרגישה שאני גוססת.‬
‫מה קרה?‬
‫כואב לי פה.‬
‫זה כואב!‬
‫אני גוססת! באמת!‬
‫זה כואב!‬
‫חוצפנים.‬
‫אני נראה לכם מטומטם?‬
‫תמותו כולכם!‬
‫בני כלבים מג׳וסון.‬
‫היי!‬
‫מה אתם רוצים?‬
‫סליחה.‬
‫בן זונה!‬
‫סתום!‬
‫עזוב, בן זונה!‬
‫ברגע שתירי, רוצי ותתפסי את הגופה,‬
‫כדי שלא ישמעו אותה נופלת.‬
‫אני מחלקת פה פקודות.‬
‫ברגע שתירה, רוץ ותתפוס את הגופה,‬ ‫שלא ישמעו אותה נופלת.‬
‫אני שואל רק מתוך סקרנות.‬
‫בת כמה את?‬
‫מספיק גדולה.‬
‫וגם הרגתי אנשים.‬
‫טוב לך?‬
‫שם למעלה. תפוס אותו.‬
‫החלקתי. הקרקע חלקלקה.‬
‫היי, אידיוט!‬
‫תביא את המפתחות! מהר!‬
‫לא לוותר!‬
‫מטומטמים!‬
‫כלבים בני ג׳וסון…‬
‫אין טעם להמשיך לחכות!‬
‫לחסל את הליצנים האלה!‬
‫שוב את?‬
‫כן, זו אני.‬
‫בוס!‬
‫יון!‬
‫אוי… הייתי בטוח שזה הסוף שלי.‬
‫יונגיל ודוקשין.‬
‫לאיזה כיוון נלך?‬
‫תקשקש כמה שאתה רוצה.‬
‫אני לא מבין אותך, אז פשוט לך אחריי.‬
‫- יונגיל -‬
‫טוגו.‬
‫למה רימית אותנו?‬
‫למה הבאת אותנו הנה?‬
‫זמן.‬
‫הוא מושך זמן!‬
‫כדי שהשודדים יוכלו לברוח מהכלא.‬
‫רק שוטרי הקונסוליה‬ ‫נמצאים במיונגג׳ונג כרגע.‬
‫סובבו את הסוסים לאחור!‬
‫חוזרים למיונגג׳ונג.‬
‫כן המפקד!‬ ‫-המפקד!‬
‫אתה יכול להישאר פה.‬
‫אם יש לך מזל, תדמם למוות.‬
‫אם אין לך, חיות יטרפו אותך.‬
‫בתי…‬
‫שמור עליה, צ׳ונג־סו.‬
‫באמת הגיע הזמן.‬
‫סליחה שאיחרתי.‬
‫יון.‬
‫למה חזרת עד הנה?‬
‫היית צריך לברוח כל עוד יכולת.‬
‫סליחה שסבלת כך בגללי.‬
‫בני משפחה לא צריכים לדבר כך.‬
‫אל תדאג.‬
‫נאם־צ׳ון הקריב את עצמו‬
‫כדי להציל אותנו.‬
‫כן, ראיתי.‬
‫אציל אותו אם אוכל.‬
‫תתאושש ו…‬
‫אתם מוקפים!‬
‫מה זה?‬
‫היכנעו!‬
‫כבו אורות ותשתטחו.‬
‫היכנעו, כולכם!‬
‫פן תיענשו בשם הצדק!‬
‫נחסל אתכם!‬
‫- כל האנשים, המקומות, הארגונים‬ ‫המושגים, האירועים והתקריות‬
‫שמוזכרים או מתוארים בסדרה זו הם בדיוניים.‬
‫כל דמיון למציאות הוא מקרי בהחלט. -‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬