Aner de hvor mye dette er verdt?
Konsul Yamada! Hva gjør du?
Visekonsul Hashimoto! Hjelp meg å flytte denne, fort!
Kom igjen!
Vi har ikke tid til dette! Du må håndtere situasjonen!
Den japanske hæren og politiet er sinte og skyter på hverandre,
og nå er Joseon-folket involvert, det er fullstendig kaos!
Hva kan jeg gjøre med det?
Selv overbetjent Ōoka ble skutt og alvorlig skadet.
Hvis vi ikke finner ut hva som foregår, dør vi også.
Den…
Hvordan flytter vi den?
Den er det mest kostbare her inne.
Ikke vær feig. Ta en avgjørelse!
Jeg klarer ikke…
Konsul Yamada!
Jeg vet det.
Vi overlater det til ham, ikke meg.
Jang Ki-ryong.
SONG OF THE BANDITS
Ikke skyt!
Jeg dreper ham selv.
Holdt!
Å stå her med deg, minner meg om Gurye for elleve år siden.
Du har rett.
Om du bare hadde blitt ved min side, kunne vi ha spart oss for dette.
Jeg prøvde virkelig å gjøre det.
Men jeg orket ikke mer. Det var så mye dritt.
Du og den kjeften din.
Du skal få en smertefri død.
Det er den siste gaven en ung mester kan tilby sin slave.
Faen!
Jeg kan ikke drepe deg.
Jeg ville drepe deg, og jeg holdt på å gjøre det…
…men jeg kan ikke.
Du kan aldri mer holde en pistol med høyre hånd.
Så slutt å plage dine landsmenn og lev som Lee Gwang-il, den Joseon-fødte,
og ikke Shohei Miura, den japanske soldaten.
Vær den snille du var…
…før du tok på uniformen.
Skjønner du?
Jeg…
Jeg husket ham ikke.
Enda jeg ba ham komme tilbake i live.
Han er mannen som reddet livet mitt så mange ganger.
Selv om vi tilbrakte flere dager sammen,
husket jeg ham ikke.
Jeg kan ikke forlate ham slik.
Stopp bilen, er du snill.
-Jeg kan ikke la ham dø alene. -Nei.
Det er ikke nødvendig.
Gi oss ordren.
Ikke skyt.
Vi tar ham i live.
Ta ham i live? Hvorfor lar du svinet leve?
Sier jeg at du skal ta ham i live, så gjør du det!
Det er en ordre.
En ordre?
Faen!
Har du gått fra vettet, eller?
Hei.
Pass munnen din, Ishida.
Jeg er din overordnede.
Jeg er møkka lei av å behandle et Joseon-avskum som min overordnede!
Så dø med vennen din.
Vi skulle motta pengene fra en uidentifisert person.
Trodde du vi kom uforberedt?
Stol på oss.
Vi er tross alt…
Alle tropper!
Sikt på de to Joseon-bikkjene!
…uavhengighetsarméen.
Avfyr…
Trekk tilbake!
Løp!
Du vil dø om du blir her. Løp!
Slipp meg, drittsekk!
Gwang-il!
Løp og ikke tenk på å komme tilbake, din tosk.
Faen…
Her skal jeg av. Kameraten min kjører deg til stasjonen.
Bruk pengene godt i uavhengighetskampen.
Det skal vi.
Takk for innsatsen. Vi ses i vårt frigjorte hjemland.
Unnskyld!
Beklager, men kan du gjøre meg en tjeneste?
Samle våpnene og ammunisjonen så raskt som mulig!
Ja!
Du må være Seon-boks venn. Er du skadet?
Det går bra.
Våre menn eskorterer kvinnen du kom med.
Ikke bekymre deg.
Greit.
Du er fortsatt her.
Jeg var redd jeg var for sen.
Frk. Nam ba meg gi deg dette.
Hun ville gi det selv, men fikk ikke muligheten.
Jeg skriver dette brevet for å fortelle hva jeg har følt til nå.
Da jeg kom til Gando,
kjente jeg et håp i den frie og livlige byen
jeg aldri kunne forestille meg i Gyeongseong.
Men det gikk bare noen dager
før jeg innså at håpet var en illusjon.
Den frie og livlige byen var ikke vår,
og jeg så med egne øyne at det ikke fantes noe håp
for Joseons folk.
Jeg var redd og engstelig.
Jeg følte at jeg hadde skylden for at de døde.
Det føltes så håpløst at jeg holdt på å gi opp.
Det var da jeg møtte deg.
Hvem er du?
Jeg var full av fortvilelse,
bitterhet og nederlag.
Men det var du som ga meg den viktigste lærdommen.
Akkurat nå er det dystert her, så alt er uklart.
Ordene dine fikk meg til å innse
at om jeg gir opp bare fordi jeg ikke ser håp,
må jeg leve i mørket for alltid.
Så fra nå av,
drømmer jeg om håp i hjertet, men er tålmodig.
Og jeg skal fortsette å kjempe til den dagen Joseon blir uavhengig.
Jeg håper og ber om at ditt ønske om å ha egne hus på egen mark
også vil gå i oppfyllelse snart.
Til vi møtes igjen,
vil jeg huske alle øyeblikkene vi delte.
Takk for hjelpen. Vi ses når våre veier krysses igjen.
Har du vurdert å bli med i uavhengighetsarméen?
Jeg har nok å beskytte foruten landet. Farvel.
Ikke si at du skal til Myeongjeong. Det er for farlig å dra dit nå.
Jeg må dra likevel. Familien venter på meg.
Greit. Kom igjen!
Ja!
Trekk dere tilbake. Vi tar det herfra.
Ok.
Eon-nyeoni, dette er vår kamp.
Ikke din.
Så gi deg nå og kom deg herfra.
Hva prater du om?
Jeg drar ikke før det er over. Dør jeg, så dør jeg…
Hør etter! Hvordan kan du tenke på å skulle dø her, din valp?
Hr. Choi.
Hva feiler det deg? Hvorfor vil du at jeg skal fortsette å være skurk?
Dra nå,
ellers dreper jeg deg først.
Hr. Choi…
Vi trenger ikke hjelp fra en jentunge som dreper for småpenger.
Så forsvinn herfra!
Du går for langt.
Greit.
Du kan dø alene.
Toskete jentunge.
-Går det bra? -Det er farlig. Sitt stille!
Jeg sendte Yoon av gårde. Faen. Jeg er sliten.
-Jeg er tom for kuler! Skaff mer! -Mer?
-Fort! -Faen!
-Kuler! -Din jævel!
Byeong-man, hvor skal du? Din jævla…
Du er død.
Jeg kan gjøre dette…
…hele dagen!
-San-Gun. -Sitt stille, sa jeg!
Ammunisjon, ditt fjols!
-Å, ja. -Her.
Bra.
Beina mine…
Var det alt?
Jeg fant så vidt dem. Ikke sløs dem bort.
-Jeg har fortsatt mange å drepe! -Så bruk dem klokt!
Hva i…
Hva er det?
To? Er ikke det juks?
Jeg har bare én.
Jævla kødd!
Snikskytter!
Ikke rør deg.
Hvor er han?
Finn ham fort.
Faen.
-Ser du ham ikke? -Nei.
Se nøye!
Faen…
Jeg er ferdig.
Hvor er du, sjef?
Fant deg, din jævel.
Fant du ham? Hvor er han?
Hvor?
-Hendene i været. -Hvorfor?
Bare løft dem.
Hvorfor?
Er løpet kjørt?
Lee Yoon.
Hvor er han?
Hvor er Lee Yoon?
Faen, hva skal jeg gjøre?
Du.
Du bestemmer. Skal vi dra tilbake eller ikke?
Hva forventet jeg?
Skal vi virkelig dra tilbake slik?
Jeg aner ikke, så ikke spør meg.
Ok.
Faen.
Stopp. Ikke gjør noe overilt.
Jeg kan ikke bare stå og se på.
Det er ingenting vi kan gjøre nå. Bare vent på riktig øyeblikk.
Du snakker som om det ikke er viktig.
De er landsbyboerne dine.
Du burde redde dem, ikke vente på riktig øyeblikk.
Jeg vil redde dem mer enn deg. Fatter du ikke det?
Tror du at du er modig?
Dette er ikke mot. Det er dumdristighet. Ikke vær så uforsiktig.
Du vil bare dø forgjeves.
Ikke vær så patetisk.
Jeg kommer ikke til å dø.
Tror du at du lever fordi du er dyktig?
-Du har bare hatt flaks. Vet du ikke det? -Nei.
Skal du bare prate dritt, kan du dra til helvete.
Jeg må redde Choi.
Du vil redde ham fordi du føler du står i gjeld til ham,
men livet ditt er også verdifullt.
Om du dør, knuser du bare hjertet hans.
Følg meg.
Hva sier du?
Vil dere ha full autoritet over fangene?
Generalen vil gripe sjansen
og utslette skjulestedet deres, landsbyen Taepyeong-dong.
Men som du vet, aner vi ikke…
Dere vet ikke hvor Taepyeong-dong ligger.
Det er ingen som vet beliggenheten etter at Nodeoksan døde.
Selv blant Joseon-folket, er det bare noen få som vet det.
Du har rett.
Derfor ber vi deg om å gi oss full autoritet over dem.
De vil aldri avsløre landsbyens beliggenhet med noen få trusler.
Det vet du like godt som meg.
Men er dette virkelig nødvendig?
Vi kan straffe noen av lederne og ta kvelden…
Det er uakseptabelt.
Vi gjorde det du ba oss om,
så det er på tide at du gjengjelder tjenesten.
Slik opprettholder vi tilliten til hverandre.
Er du ikke enig?
Hvorfor vil dere angripe Taepyeong-dong?
Jeg skal drepe ham.
Lee Yoon.
Fordi vi må fange og drepe lederen deres.
Lederen for organisasjonens Gando-avdeling bor her. Vi kan være her.
Han ble skutt av en galning og ligger på sykehus.
Han nektet å fortelle hvem som skjøt. Han var redd det ville sette meg i fare.
Men får jeg tak den jævelen, skal jeg knuse ham.
Jeg roet meg som du ba om, så fortell meg planen din.
Hva gjør vi?
Først venter vi til solnedgang.
Dårlig sikt vil være til vår fordel.
Og så?
Mens en avleder Jang Ki-ryong, redder den andre alle på politistasjonen.
Da burde den dyktigste avlede dem.
Jo lenger den personen holder ut, jo mer tid har vi.
Greit. Da er jeg avledningen.
Nei, det er meg.
Du redder de andre. Det er viktigere.
Jeg kan bare ikke stole på deg!
Hva om du dør innen fem minutter?
Da vil bandittene og politiet vente på oss.
Det vil bety slutten for oss alle.
-Det skjer ikke. -Hvordan kan du være så sikker?
Du vet hvor god jeg er.
Skryter du?
Det kom ut av det blå. Det kom så brått at jeg nesten sa meg enig.
Vet du hva jeg føler når vi snakker sammen?
Hva da?
Greit.
Jeg henter kuler fra Seon-boks lager, så ta deg en hvil.
Hvor lenge har du vært våken?
Og takk.
For hva?
Jeg holdt løftet mitt til Hee-shin takket være deg.
Og takk for at du ikke forlot hr. Choi og ble ved hans side.
Få deg litt søvn.
Konsul Yamada har gitt oss full autoritet over dere.
Vi vil bare ha én ting fra dere.
Beliggenheten
til Taepyeong-dong.
Jævelen vil at vi skal avsløre Taepyeong-dongs beliggenhet.
Den som svarer på spørsmålet, får leve.
De andre vil dø.
De dreper oss om vi ikke sier det.
Hør på meg, alle sammen!
Selv om
hver og en av oss må dø her,
må vi beskytte…
Vi må beskytte familiene våre.
Ikke fall for…
Hr. Choi!
Du.
Fortell meg hvor Taepyeong-dong ligger.
Vent på tur, gamling!
Fortell!
Hvor er Taepyeong-dong?
Hold kjeft, din jævel!
Cheon-man!
Fortell hvor Taepyeong-dong ligger.
Jævla drittsekk!
Kompis. Skal du si noe?
Med min dårlige retningssans, går jeg meg sikkert vill på veien til dødsriket.
La oss dra sammen. Jeg kan vise vei.
Jeg er så lei av deg, tosk.
Skal du fortelle ham det?
Hva er vitsen med å leve uten dere?
Bare ta meg med til dødsriket.
Geumsu, nei!
Fortell hvor Taepyeong-dong er.
Kom nærmere.
Jeg skal fortelle det.
Du er en liten feiging, du.
Kom hit, nå.
Jeg sier det om du kommer nærmere.
Få høre.
Din idiot, hva tar du meg for?
Jeg skal si det!
-Nei, Nam-chun! -Nei!
-Du får oss drept!
-Jeg skal si hvor landsbyen er. -Gamlefar!
Så la meg
og datteren min Ye-bun leve.
Nam-chun!
-Nam-chun! -Hva sier du?
Vær stille, Choong-soo!
Nam-chun!
Hva feiler det deg?
Vi har deg å takke for dette, Choong-soo.
Jeg sa du ikke skulle involvere deg.
Jeg ba deg slutte å tenke på Yoon og beskytte landsbyen i stedet!
Se på oss nå!
Hva er det som skjer?
Se hvor vi er på grunn av deg og Yoon.
Hei.
Jeg skal føre deg til Taepyeong-dong selv,
så vær så snill…
Hr. Kim!
-Gamlefar. -Hr. Kim!
Jeg skal ta deg til landsbyen vår.
Jeg skal vise deg alle snarveiene og få deg dit på et blunk.
Så vær så snill… Min kjære Ye-bun,
spar livet hennes.
Hvis hun dør, kan jeg ikke leve videre.
Redd henne.
Vær så snill…
I kveld
drar vi til Taepyeong-dong med ham.
-Sett de andre i arresten. -Ok.
-Din jævla… -Ikke gjør det!
Faen ta deg!
Ikke hat meg, Choong-soo.
Hva må til for å redde ferskentreet?
Vi må bli kvitt plommetreet.
Den gamle jævelen!
Alle ble tatt.
Er det sant?
Vet du hvem som drepte foreldrene mine? Hva heter jævelen?
Sånn snakker du ikke om de eldre.
Det viser seg at han er en dydig mann. En høytstående borger.
En dydig mann, du liksom.
Hva slags dydig jævel dreper folk så bestialsk?
Siden han var en lærd adelsmann, lojal mot landet til døden,
måtte han slutte seg til hæren mot Donghak.
Etter foreldrene dine døde, trakk han seg tilbake av skyldfølelse.
Han trakk seg fra det offentlige kontoret og bodde i isolasjon i hjembyen sin.
Men forbannet være, så mistet vi landet vårt til japsene.
Han ledet så en rettskaffen armé i Jeolla.
Selvfølgelig led arméen hans et knusende nederlag etter hvert.
Jeg trenger ikke jævelens livshistorie, bare navnet hans.
Bare si hva han heter. Jeg har det travelt.
Jeg vet ikke navnet hans, men jeg har kallenavnet hans.
På slagmarken kunne ingen måle seg.
Derav kallenavnet…
…Den uovervinnelige generalen.
Hva er det? Går det bra?
Solen har gått ned.
En Type 14 Nambu?
Hvorfor tar du på lyddemper?
Ny plan.
La oss gå inn sammen uten noen avledning.
Så gå inn og gjøre kort prosess?
Vil det fungere?
Jeg så mange rytterbanditter.
De drar snart.
Fordi Nam-chun ble forræder.
For oss.
Vent litt.
Hvem gjorde hva for oss?
Hva snakker du om?
Plommetreet må vike for ferskentreet,
er en taktikk kalt "Idaedogang".
Da Nam-chun og jeg var i den rettskafne arméen,
var det vår hemmelige kode.
Så hva er denne "Idae-greia"?
Kan du forklare det så vi forstår?
La oss si at vi er i kamp,
og at vi går i japsenes felle og ender opp med å bli fanget…
Og i fare for å bli massakrert.
På samme måte som når et plommetre må vike for et ferskentre,
vil en av oss ofre seg…
For å redde resten.
Idaedogang.
Choi snakket ofte om det.
Så Ye-buns far ble forræder med vilje?
For oss?
Hva i helvete tenker han på?
Han prøver å lokke Jang Ki-ryong ut av Myeongjeong.
Han skal vise vei til landsbyen
slik at rytterbandittene forlater Myeongjeong,
og det bare er noen få soldater igjen her.
Og da…
Og da?
Da må vi komme oss herfra.
For enhver pris.
Vent. Selv om Jangs gjeng ikke er her,
er vi innelåst og ubevæpnet. Hvordan skal vi klare det?
Nam-chun ofret livet for å gi oss denne sjansen.
Han vil redde oss, selv om han vet det koster ham livet.
Synd dere og røm, Choong-soo.
Så vi bør risikere livene våre og i det minste prøve noe…
Vi vet ikke
hvor lenge de vil la seg lure av Nam-chun.
Før Jang skjønner det og snur…
Vi må jobbe raskt.
-I hemmelighet. -Og presist.
-Vi redder… -Vi rømmer.
Hei, du.
Hvor skal du?
Du tar oss nordøst nå.
Hva?
Ligger Taepyeong-dong i Manchuria?
Hva i helvete maser du om?
Jeg forstår ikke et kvekk.
Vent, Kimura.
General.
Vi er snart ved veiskillet til Yanji og Dexin.
Går han mot Yanji, har han løyet for oss.
Men velger han Dexin…
Om han går mot Dexin, vil vi passere Zhixin og dra mot Hoeryŏng,
på vei sørover igjen.
Det stemmer.
Bare vent til da.
Foreløpig er han alt vi har.
Du. Kom hit. Vis meg ansiktet ditt.
Skal vi få dem trygt ut, må vi ta de mennene først.
-Du klarer det, ikke sant? -Så klart.
Tonen din begynner å irritere meg veldig.
Hvorfor snakker du som om du er sjefen? Jeg har ikke gått med på det.
Gjør jeg?
Vil du ha jobben gjort, følger du mine ordre, ikke omvendt.
Forstått?
Ok, greit.
Så gi ordren din.
Skal vi få dem trygt ut,
må vi ta de mennene først. Du klarer det, ikke sant?
Bare gjør det.
Det er ordren.
Kom igjen!
Vi tar en røyk.
Ok. Kos dere.
-Hva er det? -Seon-bok.
-Hva er i veien? -Er du ok?
-Går det bra? -Såret må være infisert.
Ikke bare stå der! Skal du la henne dø?
Du! Kom hit! Noen er dødende.
Skynd deg!
Din jævel!
Hold kjeft!
Beklager!
Det gjør vondt…
Kom inn hit!
Hun er døende!
Jeg tror jeg dør!
Faen.
Hva er det?
Det gjør vondt her.
Det gjør vondt!
Jeg dør! Det er sant!
Det gjør vondt!
Kjeltringer. Hvor dum tror dere jeg er?
Dø, alle sammen!
Udannede Joseon-bikkjer.
Hei!
Hva faen vil du?
Vi er lei for det.
Så beklager.
Din jævel!
Hold kjeft!
Slipp, din drittsekk!
Når du skyter, løp bort og ta imot liket så fallet ikke høres.
Jeg gir ordrene.
Når du skyter, løp bort og ta imot liket så fallet ikke høres.
Jeg spør bare fordi jeg er nysgjerrig.
Hvor gammel er du?
Gammel nok.
Og jeg har drept nok også. Fornøyd?
Der oppe. Du tar ham.
Jeg skled. Det var glatt.
Hei, din møkkasekk!
Ta nøklene! Lås opp døren, fort!
Ikke gi etter!
Forbanna idioter!
Dere er ikke til å tro.
Ingen vits å utsette det!
Drep klovnene!
Deg igjen?
Ja, det er meg.
Sjef!
Yoon!
Faen. Jeg trodde jeg skulle dø.
Yanji eller Dexin. Hvilken vei må vi gå?
DEXIN
YANJI
Jabb i vei. Jeg forstår deg ikke, så bare følg meg.
YANJI
Togu.
Hvorfor lurte du oss?
Hvorfor tok du oss med hit?
Tid.
Han kjøper tid!
Så bandittene kan rømme.
Kun konsulatpolitiet er i Myeongjeong nå.
Snu hestene!
Vi drar tilbake til Myeongjeong.
-Ja. -Ja!
Du kan ligge her.
Hvis du er heldig, så blør du i hjel.
Eller så vil beistene ta deg.
Datteren min…
Ta vare på henne, Choong-soo.
-På tide at du kom. -Beklager at jeg er sen.
Yoon.
Hvorfor kom du tilbake?
Du burde ha flyktet da du hadde sjansen.
Beklager at jeg utsatte deg for dette.
Du trenger ikke si sånt til familie.
Ikke tenk på det.
Nam-chun ofret seg
for å redde oss.
Ja, jeg så det.
Jeg skal forsøke å redde ham.
Dere burde samle dere og…
-Dere er omringet! Overgi dere! -Hva skjer?
Slå av lysene og dukk.
Overgi dere!
Om dere nekter, vil dere bli straffet i rettferdighetens navn!
Dere vil bli utslettet!
ALLE KARAKTERER, STEDER, ORGANISASJONER, UTTRYKK OG HENDELSER
BESKREVET I DENNE SERIEN, ER FIKTIVE.
ENHVER LIKHET MED VIRKELIGHETEN ER REN TILFELDIGHET.
Tekst: Silvia Alstad