Förstår de inte vad den är värd?
Konsul Yamada! Vad gör ni?
Vicekonsul Hashimoto! Flytta den här med mig!
Kom igen!
Vi har inte tid, herr konsul! Ni måste gå och hantera situationen!
Japanska armén och polisen är arga och skjuter på varandra,
och nu när Joseonfolket är inblandade så är det rent kaos!
Hur ska jag hantera det?
Till och med överintendent Ōoka blev skjuten.
Om vi inte får veta exakt vad som pågår, så kommer vi också att dö.
Den där…
Hur flyttar vi den där?
Det är det dyraste föremålet här.
Fega inte. Fatta ett beslut!
Jag kan inte…
Herr konsul!
Där har vi det.
Han får avgöra. Inte jag.
Jang Ki-ryong.
Skjut inte!
Jag dödar honom själv.
Halt!
Att stå här med dig påminner mig plötsligt
om Gurye för 11 år sedan.
Du har rätt.
Om du hade stannat vid min sida och gjort som jag sa, hade vi sluppit det här.
Jag försökte verkligen.
Men jag stod inte ut.
Det var så jävla illa.
Du och din stora käft.
Du ska få dö fridfullt.
Det är den sista gåvan en ung herre kan ge sin slav.
Fan!
Jag kan inte döda dig.
Jag ville så gärna döda dig, och jag var på väg…
…men jag kan inte.
Din högerhand håller aldrig ett vapen igen.
Så sluta trakassera dina landsmän och lev som Gwang-il från Joseon,
inte den japanska soldaten Shohei Miura.
Var den vänliga person du var…
…innan du tog på uniformen.
Fattar du?
Jag…
Jag mindes honom inte.
Jag sa till honom att återvända.
Det är han som har räddat mitt liv så många gånger.
Men trots många dagar med honom,
slog det mig inte.
Jag kan inte låta honom gå.
Stanna bilen.
-Jag kan inte låta honom dö ensam. -Nej.
Det behöver ni inte göra.
Ge ordern, major.
Skjut inte.
Vi tar honom levande.
Ta honom levande? Varför låter du honom leva?
Säger jag åt dig att ta honom levande så gör du det!
Det är en order.
En order?
Fan!
Miura, har du blivit tokig?
Hördu.
Akta din tunga, Ishida.
Jag är din överordnade.
Jag är så trött på att behandla ett Joseonkräk som du som mitt befäl!
Dö med din jävla vän.
Vi fick frihetspengar av en oidentifierad person.
Trodde ni att vi var oförberedda?
Lita på oss.
Vi är trots allt…
Alla trupper!
Sikta på de två Joseonkräken!
…frihetsarmén.
Ge…
Alla trupper! Retirera!
Spring!
Du dör också om du stannar. Fly!
-Släpp mig, ditt as! -Gwang-il!
Försvinn och kom aldrig tillbaka, din skitstövel.
Fan också…
Här tar jag farväl. Min kamrat eskorterar er till stationen.
Använd dem väl för vår frihet.
Ja, det ska vi göra.
Tack för ert hårda arbete. Vi ses i vårt befriade hemland.
Herrn!
Ursäkta, men kan ni göra mig en tjänst?
Ta bara vapen och ammunition! Var så snabba som möjligt!
Uppfattat!
Du måste vara Seon-boks vän. Är du skadad?
Jag mår bra.
Våra män eskorterar kvinnan du kom med. Oroa dig inte.
Okej.
Du är här.
Jag trodde att jag kom för sent.
Fröken Nam bad mig ge dig det här.
Hon ville överlämna det själv, men kunde inte.
Jag skriver det här för att berätta hur jag har känt fram till nu.
När jag kom till Gando
kände jag ett hopp i denna fria och livliga stad
som jag inte kunde föreställa mig i Gyeongseong.
Men efter bara några dagar
insåg jag att hoppet var en illusion.
Den fria och livliga staden var inte vår,
och jag såg med mina egna ögon att det inte fanns något hopp
för Joseons folk.
Jag var så rädd och orolig.
Jag kände mig skyldig till deras död.
Jag kände mig hjälplös över att inte ha någon makt bakom min tro.
Då träffade jag dig.
Vem är du?
Jag var fast i förtvivlan,
bitterhet och en känsla av nederlag.
Men du lärde mig den viktigaste läxan.
Just nu är det dystert och du ser inget här.
Dina ord fick mig att inse
att om jag ger upp bara för att jag inte ser hopp,
så får jag leva i mörker för evigt.
Så från och med nu
ska jag drömma om hopp men vara tålmodig.
Och jag ska kämpa vidare till den dag Joseon blir fritt.
Jag hoppas och ber
att din önskan om ett eget hus på din egen mark
också blir sann snart.
Tills vi ses igen
ska jag minnas alla våra stunder tillsammans.
Tack för hjälpen. Vi ses när våra vägar korsas igen.
Har du funderat på att gå med i frihetsarmén?
Jag har mycket att skydda förutom landet. Adjö.
Säg inte att du ska till Myeongjeong. Det är för farligt i nuläget.
Jag måste. Min familj väntar på mig.
Okej. Sätt fart.
Uppfattat!
Ni borde retirera.
Vi tar över nu.
Okej.
Eon-nyeoni, det här är vår kamp.
Inte din. Du kan sluta nu och ge dig iväg härifrån.
Vad snackar du om? Jag går ingenstans förrän det här är över.
Om jag så dör här…
Lyssna på mig! Hur kan du tänka på att dö här, din idiot?
Herr Choi.
Vad är det med dig?
Varför säger du åt mig att spela skurken?
Ge dig av nu,
annars dödar jag dig först.
Herr Choi…
Vi är inte desperata nog att be om hjälp av en flicka som dödar för småpengar.
Så stick nu!
Du går för långt.
Men visst.
Dö ensam, då.
Vilken skitunge.
-Hur går det? -Det är farligt. Var still!
Jag skickade iväg Yoon. Fan, jag är trött.
Ammunitionen är slut! Ge mig mer!
-Skynda dig! -Fan!
-Kulor! -Din jävel!
Byeong-man, vart ska du? Din jävla…
Nu är du dödens.
Jag kan göra det här…
…hela dagen!
-San-gun! -Sitt still, sa jag!
Jag har kulorna, idiot!
-Okej. -Här.
Okej.
Mina ben…
Är det här allt?
Jag lyckades knappt hitta dem. Slösa inte.
-Jag har många kvar att döda! -Använd dem klokt då!
Vad i…
Vad är det?
Två? Är inte det fusk?
Jag har bara en.
Din jävel!
Krypskytt!
-Rör dig inte. -Var är han?
Hitta honom.
Helvete.
-Syns han inte? -Nej.
Titta noga!
Fan…
Jag är körd.
Var är du, chefen?
Där är du, ditt as.
Hittade du honom? Var är han?
Var då?
-Upp med händerna. -Varför det?
-Upp med dem, bara. -Varför?
Är det kört?
Lee Yoon.
Var är han?
Var är Lee Yoon?
Fan, vad ska jag göra?
Du.
Du bestämmer. Ska vi tillbaka eller inte?
Vad väntade jag mig?
Ska vi verkligen återvända så här?
Jag har ingen aning. Fråga inte mig.
Uppfattat.
Fan.
Sluta. Gör inget överilat.
Jag kan inte bara se på.
Vi kan inte göra något just nu. Vänta tills det är rätt läge.
Du får det att låta som ingenting.
De där borta är dina bybor.
Du borde rädda dem, inte vänta in rätt läge…
Jag vill rädda dem mer än du. Fattar du inte det?
Tror du att du är modig?
Det är inte mod. Det är övermod.
Var inte vårdslös. Då dör du förgäves.
Var inte så ynklig. Jag kommer inte att dö.
Tror du att du lever för att du är skicklig?
-Du har bara tur, vet du inte det? -Nej.
Om du bara ska snacka skit så kan du dra.
Jag ska rädda Choi.
Du vill rädda honom för att du står i skuld till honom,
men ditt liv är också värdefullt.
Om du dör krossar du bara hans hjärta.
Följ mig.
Vad menar du?
Vill du ha rådighet över fångarna?
Generalen vill ta tillfället i akt
och slå ut deras gömställe, byn Taepyeong-dong.
Men som ni också vet, herr konsul, så…
Ni vet inte exakt var Taepyeong-dong ligger.
Jag hörde att ingen vet var det ligger sedan Nodeoksan dog.
Till och med bland de Joseonfödda är det bara en handfull som vet.
Ni har rätt.
Det är därför vi ber er att ge oss rådighet över dem.
De avslöjar aldrig var byn är efter några få hot.
Det vet ni lika väl som vi.
Men är det verkligen nödvändigt?
Vi kan straffa några av ledarna och nöja oss med det…
Det är oacceptabelt.
Vi uppfyllde er önskan,
så det är dags för er att uppfylla vår, konsul Yamada.
Det är så vi upprätthåller förtroendet mellan varandra.
Inte sant?
Varför vill ni anfalla Taepyeong-dong?
Jag ska döda honom.
Lee Yoon.
Vi måste fånga och döda deras ledare.
Chefen för Gandokontoret bor här.
Men vi kan vara här.
Han blev skjuten och hamnade på sjukhus.
Jag bad honom berätta vem som sköt, men han vägrade.
Han vill inte försätta mig i fara.
Om jag får tag i den jäveln ska jag krossa honom.
Jag lugnade ner mig och backade, som du sa, så berätta vad du har för plan.
Vad ska vi göra?
Först väntar vi till solnedgången.
Den dåliga sikten är till vår fördel.
-Och sen? -En av oss distraherar Jang Ki-ryong.
Den andra går in på polisstationen och räddar alla.
Den skickligaste borde distrahera dem.
Ju längre hen håller ut, desto mer räddningstid har vi.
Okej. Jag distraherar dem.
Nej. Jag gör det.
Du räddar folk. Det är mycket viktigare.
Jag kan inte bara lita på dig!
Tänk om du dör på mindre än fem minuter?
Då väntar rödskägg och poliser när vi kommer ut.
Det vore slutet för oss alla.
-Det kommer inte att ske. -Hur kan du veta det?
Du vet hur bra jag är.
Skryter du?
Vad snyggt att slå sig för bröstet. Jag höll nästan med av bara farten.
Vet du vad jag känner när vi pratar?
Vad?
Okej.
Jag hämtar ammunition från Seon-boks lager. Vila lite.
Du har säkert inte sovit alls.
Och tack.
För vad?
Jag kunde hålla mitt löfte till Hee-shin tack vare dig.
Och tack för att du inte lämnade herr Choi.
Sov lite.
Konsul Yamada har gett oss full rådighet över er.
Vi vill bara veta en sak av er.
Var
er by, Taepyeong-dong, ligger.
Han vill att vi ska avslöja var Taepyeong-dong ligger.
Den som svarar på frågan får leva.
De andra dör.
De dödar oss om vi inte berättar.
Hör på nu, allihop!
Även om
varenda en av oss måste dö här,
så måste vi skydda…
Vi måste skydda våra familjer. Fall inte för deras…
Choi!
Du.
Berätta var Taepyeong-dong ligger.
Vänta på din tur, gamling!
Berätta! Var ligger Taepyeong-dong?
Håll käften, din jävel!
Cheon-man!
Berätta var Taepyeong-dong ligger.
Din skitstövel!
Tänker du berätta?
Jag har dåligt lokalsinne. Jag skulle gå vilse på väg till underjorden.
Vi går tillsammans. Jag visar vägen.
Jag har fått nog av dig!
Tänker du berätta?
Vad är det för mening med att leva utan er?
Ta med mig till underjorden.
Nej, Geumsu!
Berätta var Taepyeong-dong ligger.
Kom närmare.
Då berättar jag.
Du är en liten fegis, eller hur?
Kom hit.
Jag berättar om du kommer närmare.
Nå?
Vem tror du att jag är?
Jag berättar!
-Nej, Nam-chun! -Nej!
-Alla blir dödade!
Jag ska berätta var vår by är.
Morfar!
Var snälla och låt mig
och min dotter Ye-bun leva.
Nam-chun!
-Nam-chun! -Vad säger du?
Håll truten. Choong-soo!
-Nam-chun! -Vad är det med dig?
Det här är ditt fel, Choong-soo!
Jag sa ju att du inte skulle lägga dig i.
Jag sa åt dig att strunta i Yoon och skydda vår by i stället!
Se på oss nu!
Vad är det här?
Se var vi är nu, på grund av dig och Yoon.
Hallå.
Jag ska visa vägen till Taepyeong-dong,
så kan ni…snälla…
Herr Kim!
-Morfar. -Herr Kim!
Jag ska leda er till vår by.
Jag tar alla genvägarna så kommer vi dit på nolltid.
Snälla… Min kära Ye-bun…
Skona henne.
Om den stackaren dör kan jag inte leva vidare.
Snälla, skona henne.
Snälla…
I kväll…
…ger vi oss av mot Taepyeong-dong.
-Släng resten av dem i finkan. -Uppfattat.
-Din lilla jävla… -Nej!
Fan ta dig!
Hata mig inte, Choong-soo.
Hur räddar vi persikoträdet?
Vi hugger ner plommonträdet.
Den gamla jäveln!
Alla åkte fast.
Är det sant?
Vet du vem som dödade mina föräldrar?
-Vad heter den jäveln? -Prata inte så om de äldre.
Han är en dygdig man. En hedrad medlem av herrskapet.
En dygdig man, så fan heller.
Vad för slags dygdig jävel mördar folk så brutalt?
Som en bildad adelsman, lojal till döden mot sitt land,
hade han inget annat val än att gå med i armén.
När dina föräldrar dog pensionerade han sig av dåligt samvete.
Han drog sig undan och levde isolerat i sin hemstad.
Men sedan
förlorade vi landet till japsarna.
Då bildade han en frihetsarmé i Jeolla.
Hans armé led förstås ett hemskt nederlag till slut.
Jag bryr mig inte om hans livsöde. Jag vill veta hans namn.
Tala om hans namn. Jag har bråttom.
Jag vet inte hans namn, men jag fick veta ett smeknamn.
Närhelst han stod på slagfältet, kunde ingen mäta sig med honom.
Därav hans smeknamn…
Den oövervinnelige generalen.
Vad är det med dig? Mår du bra?
Vakna. Solen har gått ner.
En Nambu typ 14?
-Varför sätter du på ljuddämparen? -Ändrade planer.
Vi går in tillsammans, utan någon distraktion.
Ska vi bara storma in och rensa?
Kan det funka?
Jag såg många rödskägg.
De ger sig av snart.
Eftersom Nam-chun förrådde oss.
För vår skull.
Vänta lite.
Vem gjorde vad för oss?
Vad pratar du om?
Plommonträdet tar smällen för persikoträdet.
Det är en taktik, "Idaedogang".
För länge sedan, när Nam-chun och jag var med i frihetsarmén,
var det vår hemliga kod.
Vad är det där "Idae" för något?
Kan du förklara så att vi förstår?
Låt säga att vi är i strid,
vi går i japsarnas fälla och blir tillfångatagna…
Och vi riskerar att bli massakrerade.
Då, likt plommonträdet tar smällen för persikoträdet,
offrar sig en av oss…
För att rädda de andra.
Idaedogang.
Choi pratade ofta om det.
Så Ye-buns pappa förrådde oss avsiktligt?
För vår skull?
Vad sjutton tänker han på?
Han vill lura bort Jang Ki-ryong från Myeongjeong.
Om han ska visa vägen till Taepyeong-dong,
så lämnar rödskäggen staden ett tag,
och då är det minimalt med soldater i Myeongjeong.
-Då… -Då?
Då måste vi ta oss ut.
Med alla medel.
Vänta. Även om Jangs gäng inte är här,
så är vi inlåsta och obeväpnade. Hur ska det gå till?
Nam-chun offrade livet för att ge oss en chans.
Han ville rädda oss, medveten om att hans liv står på spel.
Fly, Choong-soo! Fort!
Så vi borde riskera våra liv och åtminstone försöka…
Vi vet inte
hur länge Nam-chun lyckas lura dem.
Innan Jang fattar och vänder…
Vi måste göra jobbet snabbt.
-I hemlighet. -Kvickt.
-Vi räddar… -Vi flyr härifrån.
Hallå.
Vart är du på väg?
Du leder oss mot nordost.
Va?
Skulle Taepyeong-dong ligga i Manchuriet?
Vad fan gafflar du om?
Jag förstår inte ett ord.
Kimura, vänta.
General.
Vi kommer snart till ett vägskäl.
Om han går mot Yanji har han ljugit för oss hela tiden.
Men om han väljer Dexin…
Om han går mot Dexin så passerar vi Zhixin och går mot Hoeryŏng,
på väg tillbaka söderut.
Just det.
Vänta till dess. Just nu är han allt vi har.
Kom hit. Visa ditt ansikte.
Om vi ska rädda dem måste vi fimpa de där männen först.
-Du klarar väl det? -Självklart, jag…
Din ton börjar verkligen irritera mig.
Varför pratar du som om du är chefen?
Du är inte min chef.
Gjorde jag?
Om du vill få jobbet gjort lyder du mina order, inte tvärtom.
Uppfattat?
Okej, visst.
Ge order, då.
Om vi ska rädda dem,
måste vi fimpa de där männen. Klarar du det?
Gör det bara.
Det är min order.
Kom igen!
Vi ska röka.
Uppfattat. Ha det så trevligt.
-Va? -Seon-bok.
-Vad är det? -Mår du bra?
-Är du okej? -Hennes sår är nog infekterat.
Stå inte bara där! Ska du låta henne dö?
Hallå! Kom hit! Nån dör, skynda dig!
Din jävel!
-Håll klaffen! -Förlåt!
Det gör ont…
Kom in hit!
Hallå! Hon dör!
Det känns som att jag dör!
Fan också.
Vad är det?
Det gör ont här.
Det gör ont!
Jag dör! Jag menar allvar!
Det gör ont!
Era idioter.
Ser jag så korkad ut?
Dö, allihop!
Ociviliserade Joseonkräk.
Hallå!
Vad vill du?
Förlåt.
Förlåt, din jävel!
Håll klaffen!
Ge hit dem, din skithög!
Skjut och spring fram och ta emot kroppen så att dunsen inte hörs.
Jag ger order.
Skjut, spring fram, ta emot kroppen så att dunsen inte hörs.
Jag frågar av ren nyfikenhet.
Hur gammal är du?
Tillräckligt gammal.
Jag har dödat tillräckligt också. Nöjd?
Där uppe. Ta honom.
Jag halkade. Det var halkigt.
Skitstövel!
Ta nycklarna! Lås upp snabbt!
Stå emot!
Era jävla dårar!
Jag begriper inte er Joseonkräk.
Ingen idé att vänta längre!
Döda de här pajasarna!
Du igen?
Ja, det är jag.
Chefen!
Yoon!
Fan. Jag trodde att det var kört.
Yanji och Dexin. Vilken väg ska vi ta?
DEXIN
YANJI
Snacka bäst ni vill. Jag förstår er inte, så följ bara med.
Togu.
Varför lurade du oss?
Varför förde du oss hit?
Tid. Han köper sig tid!
Tid för banditerna att fly.
Det finns bara konsulatpoliser i Myeongjeong nu.
Vänd om!
Vi ska tillbaka till Myeongjeong.
-Uppfattat! -Uppfattat!
Du får stanna här.
Om du har tur så förblöder du.
Om inte så äter djuren upp dig.
Min dotter…
Ta hand om henne, Choong-soo.
-Det var på tiden. -Ursäkta att jag är sen.
Yoon.
Jösses…
Varför kom du tillbaka?
Du borde ha flytt när du kunde.
Förlåt att jag lät dig utstå det här.
Man säger inte så inom familjen.
Oroa dig inte.
Nam-chun offrade sig
för att rädda oss.
Ja, jag såg det.
Jag ska rädda honom.
Samla dig och…
Ni är omringade!
Vad händer?
Ge upp!
Släck och håll er nere.
Ge upp, allihop!
Om ni vägrar ge upp kommer ni att straffas i rättvisans namn.
Vi kommer att krossa er!
ALLA PERSONER, PLATSER, ORGANISATIONER, BENÄMNINGAR OCH HÄNDELSER
SOM NÄMNS ELLER BESKRIVS ÄR PÅHITTADE
ALLA LIKHETER MED VERKLIGHETEN ÄR OAVSIKTLIGA
Undertexter: Lisbeth Pekkari